Номер провадження 2/754/7595/26
Справа №279/1591/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

06 липня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. 
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г., 
за участю Позивачки ОСОБА_1 , 
за участю Відповідача ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про поділ майна подружжя, визнати право власності на 1/2 частку автомобіля, зобов`язання територіальний сервісний центр МВС внести відповідні зміни до реєстраційних документів на автомобіль 
Стислий виклад позиції Позивачки
09.03.2026 ОСОБА_1 (надалі - Позивачка) звернулася до суду з цим позовом, в якому просила:
визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля - Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 ;
зобов`язати територіальний сервісний центр МВС внести відповідні зміни до реєстраційних документів на автомобіль.
Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 19.03.2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем. Наразі в суді розглядається спір про розірвання шлюбу. У червні 2025 року було набуто спірне майно (автомобіль - Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 ), яке було зареєстроване за Відповідачем, проте є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте у шлюбі. Згоди щодо поділу цього майна не досягнуто.
Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.
Стислий виклад позиції Відповідача
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. У своїх письмових поясненнях від 03.06.2026 він зазначив, що спірний автомобіль 2007 року випуску він придбав за власні кошти, взявши кредит. Також Відповідач вказав, що Позивачка має у власності інше майно, зокрема земельні ділянки, дві квартири в Криму та три автомобілі ("Volkswagen Transporter", "Fiat Scudo", "Mercedes ML 270"). Зважаючи на ці обставини, Відповідач не погоджується з вимогами Позивачки щодо визнання за нею права на половину вказаного транспортного засобу.
УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ 
Відповідно до частини першої статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Позивачка є громадянкою України (паспорт громадянина України у формі ID-картки з номером НОМЕР_2 , що був виданий органом 8013), а Відповідач є громадянином Турецької Республіки (паспорт громадянина Турецької Республіки на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) № НОМЕР_3 , виданий 12.10.2021). 
Згідно з пунктом 1 статті 22 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (ратифікованої Законом України від 05 липня 2001 року № 2605-III, набула чинності 02 травня 2004 року, особисті та майнові правові стосунки подружжя, один з якого є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином другої Договірної Сторони, будуть регулюватися законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. 
Зважаючи на те, що обидві сторони мають зареєстроване місце проживання на території України, до спірних правовідносин застосовується законодавство України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Міляс (Турецька Республіка) між ОСОБА_3 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - Діджле) та ОСОБА_5 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - Україна) було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище " ОСОБА_1 ", що підтверджуються витягом про шлюб № 81, виданим 20.08.2024 Управлінням у справах населення Міляс (Турецька Республіка).
Цей документ легалізований на території України відповідно до вимог Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року шляхом проставлення 20.08.2024 апостиля за номером 4603 Управлінням округу Міляс (Турецька Республіка).
Переклад витягу про шлюб з турецької на українську мову здійснено перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якого 03.09.2024 засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівійською Н.С.
Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі був набутий транспортний засіб: марка та модель - TOYOTA AVENSIS, рік виробництва - 2007, номер кузова - НОМЕР_4 , номер двигуна - НОМЕР_5 , державний номерний знак - НОМЕР_1 . 
Спірний автомобіль був зареєстрований за Відповідачем 17.06.2025 на підставі договору, укладеного в територіальному сервісному центрі 8045, що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС від 14.01.2026 № 31/35-14-2026 та витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також відповіддю з Єдиного державного реєстру транспортних засобів № 2567835 від 06.04.2026 за ідентифікатором запиту 612774286. 
У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу (частина п`ята статті 61 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (частина перша статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право").
Зважаючи на проживання обох сторін в Україні до спірних правовідносин щодо поділу майна подружжя застосовується матеріальне право України. 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша статті 60 Сімейного кодексу (надалі - СК) України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя, четверта статті 368 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України). 
Слід враховувати, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15 сформульовано висновок, що законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно за обставин цієї справи саме на Відповідача закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо автомобіля, набутого у шлюбі та зареєстрованого за ним.
У справі, що розглядається, Суд установив, що спірний автомобіль набутий подружжям за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі.
Відповідач у своїх письмових поясненнях від 03.06.2026 стверджував, що автомобіль 2007 року випуску він придбав за власні кошти, взявши кредит. Водночас Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин, незважаючи на те, що Суд неодноразово роз`яснив предмет доказування у справі, порядок подання доказів, а також право користуватися послугами адвоката.
Відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності на спірне майно. Отже спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Це правило не змінюється і в тому разі, якщо один з подружжя не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 у справі № 206/4992/21).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). 
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини друга, четверта статті 71 СК України). 
Об`єктом поділу майна подружжя виступає автомобіль, що в розумінні ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі частку майна без втрати її цільового призначення не можна. 
Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, за наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 у справі № 206/4992/21).
Водночас зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України (пункт 8.87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18). Не виключається звернення одного з подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (пункт 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 у справі № 607/10858/22).
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка, які саме об`єкти в натурі відповідають частці у праві спільної часткової власності (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)). 
Такий спосіб захисту, як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (постанова Верховного Суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)). 
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
Процесуальний закон не містить виключень при розгляді спору про поділ спільного майна подружжя не враховувати предмет, підстави позову, та власне позовні вимоги, які заявив позивач (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року в справі № 362/1505/18 (провадження № 61-6304св23)). 
Отже, з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу, Суд, встановивши, що спірний автомобіль набутий подружжям за час шлюбу, а презумпція спільності майна Відповідачем не спростована, та виходячи з принцип рівності часток майна дружини та чоловіка, дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за Позивачкою права власності на 1/2 частку автомобіля підлягають задоволенню. 
Задоволення позову у вказаній частині щодо поділу майна у такий спосіб відповідає змісту порушеного права Позивачки як співвласника спільного сумісного майна подружжя та не суперечить судовій практиці вирішення подібних спорів (див. постанову Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 753/4498/19, від 25.02.2026 у справі № 521/26013/23).
Суд відхиляє аргументи Відповідача щодо наявності у Позивачки іншого особистого майна, оскільки ці обставини виходять за межі предмета доказування у цій справі. Наявність іншого особистого майна у будь-кого з подружжя не позбавляє Позивачку права вимагати поділу спільного сумісного майна, який є предметом заявленого позову. 
Щодо вимоги про зобов`язання територіальний сервісний центр МВС внести відповідні зміни до реєстраційних документів на автомобіль, Суд виходить з того, що відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух", власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.  
Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою КМ України від 07 вересня 1998 року №1388 (надалі - Порядок). 
Відповідно до пункту 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис: "(прізвище, ім`я, по батькові або найменування юридичної особи) є співвласником". 
Відповідно до п. 8 Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. 
Також відповідно до пункту 11 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності).
Тобто, для проведення державної реєстрації транспортного засобу відповідно до вимог законодавства є наявність відповідного судового рішення, яке набрало законної сили та не потребує встановлення окремого зобов`язання для його виконання. При цьому, проведення державної реєстрації/перереєстрації транспортного засобу неможлива без додержання алгоритму, способу, порядку, передбаченого чинним законодавством, Законом України "Про дорожній рух" та Порядком № 1388, а саме у здійсненні комплексу заходів, що передують реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за державну реєстрацію (перереєстрацію), відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків, в тому числі за умови в даному випадку визнання судом права власності на спірний транспортний засіб за позивачем.
Крім того, Суд бере до уваги, що відповідний територіальний сервісний центр МВС не є відповідачем у справі, клопотання про залучення співвідповідача Позивачка не заявляла, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання територіальний сервісний центр МВС внести відповідні зміни до реєстраційних документів на автомобіль. 
Щодо заходів забезпечення позову
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2026 за заявою Позивачки було частково вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, рік виробництва - 2007, номер кузова - НОМЕР_4 , номер двигуна - НОМЕР_5 .
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина сьома статті 158 ЦПК України).
Щодо розподілу судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Позивачка звільнена від сплати судового збору, тому Відповідач повинен сплатити судового збору на користь держави. 
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити, задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1  право власності на частку в розмірі 1/2 в праві спільної часткової власності на автомобіль TOYOTA AVENSIS, рік виробництва - 2007, номер кузова - НОМЕР_4 , номер двигуна - НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1331,00 грн.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2026, у вигляді арешту на транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, рік виробництва - 2007, номер кузова - НОМЕР_4 , номер двигуна - НОМЕР_5 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Позивачка (Стягувачка) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.11.2018 № 1825-851); РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України). 
Відповідач (Боржник) ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Турецької Республіки на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) № НОМЕР_3 , виданий 12.10.2021, посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_8 , видана 13.05.2025. Орган, що видав 8011)
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення підписано 6.07.2026
Суддя        Інна КОВАЛЕНКО