ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/984/26 Справа № 208/11113/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 серпня 2025 року про відмову в забезпеченні доказів, у складі судді Гречаної В.Г.
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до пред`явлення позову, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до пред`явлення позову, відмовлено.
Ухвала суду мотивована відсутністю підстав для задоволення заяви, оскільки зазначені документи, які просить витребувати заявник, потрібні йому для подачі позову до ГУ НП в Донецькій області щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричинених йому неповерненням коштів, вилучених під час обшуку, однак зазначені документи, жодним чином не підтверджують факт вилучення грошових коштів, які заявник має намір стягнути з ГУ НП в Донецькій області, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення доказів до пред`явлення позову.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви, оскільки він має намір звернутися до суду з позовом до ГУ НП в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди, завданої йому неповернення грошових котів, вилучених під час обшуку, оскільки відсутній інший правовий механізм їх повернення, але подати до суду відповідний позов він не має змоги, у зв`язку із відсутністю відповідних доказів, які просить забезпечити до пред`явлення позову. Вказує, що предметом звернення до суду з заявою про забезпечення доказів є факт витребування доказів до подачі позову, а не їх оцінка, що повинно оцінюватись судом першої інстанції вже при вирішенні майбутнього цивільно-правового спору по суті, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення, з наступних підстав.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів до пред`явлення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки зазначені документи, які просить витребувати заявник, потрібні йому для подачі позову до ГУ НП в Донецькій області щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричинених йому неповерненням коштів, вилучених під час обшуку, однак зазначені документи, жодним чином не підтверджують факт вилучення грошових коштів, які заявник має намір стягнути, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.
Однак погодитися з такими мотивами правового обґрунтування колегія суддів не може, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Цивільно процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку встановленому ст. ст. 116-118 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Згідно з ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
У відповідності до п. 4 - п. 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.
За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на вказані вище норми цивільного процесуального законодавства України та вимоги заяви про забезпечення доказів, можна дійти висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.
Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.
Таким чином заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст.116 - 117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
Витребування доказів це спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст. 116-119 ЦПК України), а витребування доказів це допомога суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (ст. 84 ЦПК України).
Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації та предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів, прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Наведені обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.
Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у ГУ НП в Донецькій області посвідченої належним чином копії постанови слідчого від 11 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження № 12020055380000161 за ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, а також копії висновку та матеріалів службового розслідування, проведеного ГУ НП в Донецькій області за фактом вилучення у ОСОБА_1 в ході розслідування кримінального провадження № 12020055380000161 від 18 вересня 2020 року за ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України під час обшуку грошових коштів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , не доведено та не надано жодного обґрунтування необхідності забезпечення доказів у запропонований заявником спосіб, зокрема, у зв`язку із тим, що він не взмозі отримати їх самостійно, зокрема відсутні докази, що він звертався до ГУ НП в Донецькій області з метою отримання документів, але йому було відмовлено.
Разом з тим, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів, і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ст. 84 ЦПК України.
Незважаючи на те, що в ЦПК України відмежовано ці поняття та закріплено різними статтями, ОСОБА_1 помилково ототожнив витребування доказів, як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів, як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.
Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Колегія суддів звертає увагу, що заявником у поданій заяві про забезпечення доказів не зазначено, яким чином витребування доказів стане неможливим або утрудненим в майбутньому, не вказано, яким чином письмові докази, які можуть бути надані, будуть втрачені або збирання подання таких доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Жодних доказів на підтвердження даних обставин ОСОБА_1 не надав.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що предметом звернення до суду з заявою про забезпечення доказів є факт витребування доказів до подачі позову, а не їх оцінка, щодо майбутнього предмету спору, що повинно оцінюватись судом першої інстанції вже при вирішенні майбутнього цивільно-правового спору по суті, та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів з тих підстав, що зазначені документи, які просить витребувати заявник, жодним чином не підтверджують факт вилучення грошових коштів, які останній має намір стягнути з ГУ НП в Донецькій області подавши позов до суду.
З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення необхідно змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви, з урахуванням змісту цієї постанови. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 серпня 2025 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 19 травня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 27 травня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров