П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 754/17668/24
провадження № 22-ц/824/2086/2026 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач- Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Цимбал Альоною Анатоліївною,

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Гринчак О.І., -
В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила застосувати наслідки нікчемності договору SAMDN52000091810258, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»; зобов'язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 шляхом двосторонньої реституції з 10.06.2013.
Позов обґрунтовано тим, що згідно відповіді на адвокатський запит від 28.10.2024 АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-241023/87310, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано договір SAMDN52000091810258 / 10-06-2024 / НОМЕР_5 / GOLD 55+ / пролонговано 70 000,00 / UAH - 69608,13 / 0,00. Договір SAMDN52000091810258. Особовий рахунок НОМЕР_1 . Валюта договору UAH. Дата старту договору 10.06.2013. Тип договору - Карта універсальна Голд.
Разом з відповіді було надано пакет документів: довіреність № 5924-К-О; заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; копія анкети-заяви до ідентифікації клієнта; довідка про наявність заборгованості в банку № 9LDM-FVL5 -2KP GL25 від 30.10.2024; виписка по рахунку від 30.10.2024; довідка за реквізитами №S9GN- FVBA-2 NIR -7H5C від 30.10.2024.
Вказувала, що позивачці нараховуються відсотки за користування кредитом, відповідно, сума заборгованості стрімко збільшується. 
Сторона позивача вважає, що договір № SAMDN52000091810258 є нікчемним.
Також у позовній заяві йдеться про те, що: -так звані Умови та Правила змінюються кожного місяця і документи, які опубліковані Банком, не містять взагалі дат затвердження; -відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 18.04.2023 умови визначені для карток «Універсальна» та «Універсальна Gold». Незрозумілим є, які саме умови стосуються позивачки, адже в Заяві не зазначені номери карток та рахунків та не конкретизовані умови; -в розділі 1.3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 18.04.2023 визначено, що «Застереження: наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Застереження: використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача». Отже, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 18.04.2023, відповідач керується виключно припущенням. Вказана заява не є кредитним договором, оскільки відповідно до ЦК України договір не може містити в собі припущення; -Анкета-заява клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.06.2013 містить умови про анкетні дані ОСОБА_1 . При заповненні Анкети-заяви позивачка не підписувала кредитного договору та додатків до нього, в т.ч. графіка погашення тощо. Вищезазначена Анкета-заява не містить жодних відміток щодо послуг, які позивачка бажала отримувати, не зазначена також сума кредитного ліміту. Також в Анкеті-заяві відсутня відмітка, яка б підтверджувала те, що позивачка була ознайомлена з Тарифами і основними умовами обслуговування та кредитування; - ОСОБА_1 не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», на підставі яких банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування; -відсутні підстави вважати, що при підписанні заяви-анкети з позивачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк; -відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; -кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та скріплений підписами сторін та печаткою відповідача (банку), в т.ч. додатки до договору, а саме і Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, також мають відповідати вимогам письмового правочину, тобто скріплені підписами сторін та печаткою банку (юридичної особи); -«Договір» укладено з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», в частині недотримання істотних умов, які обов`язкові для кредитних договорів, чим були порушені права позивачки як споживача фінансових послуг, зокрема, умови цього договору не містять відомості щодо загального розміру наданого кредиту, як цього вимагає ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а графік повернення кредиту та сплати процентів за договором кредиту, який є його невід`ємною частиною, не було укладено взагалі; -до кредитного договору № SAMDN52000091810258 необхідно застосувати наслідки недійсності шляхом застосування двосторонньої реституції; -всі документи, надані відповідачем, містять лише перераховані залишки заборгованості за кредитом, суми відсотків, комісії, штрафу тощо. Початкова заборгованість, нараховані відсотки, комісії, неустойка, так само як і суми сплачених тіла кредиту, відсотків, комісії та дати їх сплати у розрахунку, наданому банком, не вказані. Відсутність в розрахунку початкової інформації, від якої проводиться весь розрахунок, а також дат проведення погашень тіла та відсотків і їх розмірів, унеможливлює встановлення самих формул розрахунків, вірності їх результатів, повноти та безпомилковості. За відсутності додаткових угод про збільшення кредитного ліміту, за відсутності даних про виникнення несанкціонованого овердрафту, за відсутності розрахунку заборгованості, неможливо встановити розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Цимбал А.А. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт зазначає про те, що рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що винесене внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та скріплений підписами сторін та печаткою відповідача (банку), в т.ч. додатки до договору, а саме і Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною картою, також мають відповідати вимогам письмового правочину, тобто скріплені підписами сторін та печаткою банку (юридичної особи). Однак, як зазначалось у позовній заяві та відповіді на відзив, додатки до оспорюваного «Договору» №SAMDN52000091810258 від 18.04.2023, а саме «Умови та Правила надання послуг» і «Правила користування платіжною картою» таким вимогам НЕ відповідають. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив в частині укладення спірного Договору №SAMDN52000091810258 від 18.04.2023 з численними та істотними порушеннями.
Вказує, що відповідач своїми ж твердженнями у відзиві на позовну заяву фактично підтверджує те, що до підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.04.2023 року (яка також не відповідає вимогам письмового правочину, що було деталізовано в позовній заяві) умови кредитування рахунку між сторонами не були обумовлені.
Також судом першої інстанції, зокрема, не було надано жодної оцінки критично важливим доводам позивача у відповіді на відзив, що посилаються на виписку про рух коштів, та стосуються самовільної неодноразової зміни нарахування відсотків в односторонньому порядку банком.
Зміна відсотків в односторонньому порядку навіть до підписання позивачем Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 18.04.2023 становить пряме порушення прав позивача і додатково підтверджує викладені в позовній заяві обставини.
Зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позивачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» - Хитрова Л.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
В судовому засіданні в режимі ВКЗ представник ОСОБА_1 - адвокат Цимбал А.А. просила задовольнити доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги. 
В судовому засіданні в режимі ВКЗ представник АТ КБ «Приватбанк» Хитрова Л.В. просила відмовити в задоволені апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 10 червня 2013 року між ПАТ КБ « ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір (без номера) шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
В анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення розміру процентної ставки та відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, проте зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами.
Окрім того, 18 квітня 2023 року о 14:32:01 ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погодила такі умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія; - строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; - процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % - для карток Універсальна; 40,8 % - для карток Універсальна Gold.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.01.2025 позивачці були видані картки: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .
Відповідно до довідки про розміри встановлених кредитних лімітів позивачці встановлені такі кредитні ліміти на карткові рахунки та дати їх зміни: 10.06.2013 - 300,00 грн, 10.06.2013 - 6000,00 грн, 23.05.2017 - 11000,00 грн, 19.10.2017 - 13000,00 грн, 22.06.2019 - 18000,00 грн, 29.10.2019 - 20000,00 грн, 20.02.2020 - 23000,00 грн, 25.01.2022 - 26000,00 грн, 25.07.2023 - 50000,00 грн, 09.10.2024 - 70000,00 грн.
З виписки за договором за період з 10.06.2013 - 01.01.2025 вбачається, що позивачка користувалася наданими відповідачем кредитними коштами: знімала готівку в банкоматі та на касі магазину, оплачувала товари та послуги, здійснювала перекази коштів. Окрім того, позивачка здійснювала поповнення картки. Усього здійснено витрат на суму 266 291,60 грн, усього надходжень на суму 191 473,52 грн, баланс на кінець періоду: -74 818,08 грн. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 10 червня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера) шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, а 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка є Генеральним кредитним договором, визначає істотні умови кредитування «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» для максимально можливого розміру кредитного ліміту. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що кредитний договір між сторонами укладено у письмовій формі, відповідно відсутні підстави вважати такий договір нікчемним, як про це стверджує позивач. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна заява про зобов'язання АТ КБ «ПриватБанк» здійснити новий перерахунок заборгованості ОСОБА_1 шляхом двосторонньої реституції з 10.06.2013 не підлягає задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту, застосування якого не призводить до поновлення прав позивачки.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 , від 30 січня 2019 року, справа № 569/17272/15-ц.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватноправових нормах.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватноправовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватноправовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише в акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватноправових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Встановивши, що 10.06.2013 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», а 18.04.2023 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка є Генеральним кредитним договором, визначає істотні умови кредитування «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» для максимально можливого розміру кредитного ліміту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір у письмовій формі.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредитний договір є нікчемним у зв`язку з недодержанням письмової форми, відсутністю підписів на Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також відсутністю печатки банку, є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з частиною другою цієї статті правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.
Частиною першою статті 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, а відповідно до частини другої цієї статті кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Разом із тим чинне законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового скріплення кредитного договору печаткою банку. Відсутність печатки не створює юридичних наслідків недійсності правочину.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачка власноруч підписала анкету-заяву від 10.06.2013 та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.04.2023,чим висловила волевиявлення на приєднання до умов банківського обслуговування та кредитування.
Відповідно до статей 633, 634 ЦК України договір банківського обслуговування є публічним договором та договором приєднання, умови якого встановлюються банком у стандартних формах, а клієнт приєднується до них у цілому. 
Сам факт не підписання окремо кожної сторінки Умов та Правил не свідчить про неукладеність чи нікчемність договору за наявності підписаної заяви про приєднання та подальшого фактичного виконання договору сторонами.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивач і не заперечує факту користування нею грошовими коштами, які надавав відповідач АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує існування між сторонами договірних правовідносин.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитний договір нікчемним.
Посилання апелянта на те, що банк не довів погодження сторонами істотних умов кредитування, спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Надана банком заява про приєднання від 18.04.2023 містить відомості про вид кредиту, порядок користування кредитним лімітом, строк кредитування та процентну ставку. Крім того, істотні умови підтверджуються фактичним виконанням сторонами договору протягом тривалого часу.
Доводи апеляційної скарги про те, що банк в односторонньому порядку змінював процентну ставку, не є підставою для визнання договору нікчемним, оскільки нікчемним правочин є в момент свого вчинення, а не під час існування правовідносин між банком та клієнтом під час користування кредитними коштами.
До того, ж саме по собі нарахування процентів, відображене у виписці по рахунку, не свідчить про недійсність договору, оскільки відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення банком вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,  оскільки саме лише посилання на недоліки інформування без доведення факту порушення конкретного права споживача та причинно-наслідкового зв`язку між такими порушеннями і негативними наслідками не є безумовною підставою для визнання договору недійсним або нікчемним.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості шляхом двосторонньої реституції є неналежним та неефективним способом захисту. Оскільки відсутні підстави вважати, що укладений 10.06.2013 між сторонами кредитний договір є нікчемним, підстав для застосування наслідків нікчемності правочину немає.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції з посиланням на правові висновки Верховного Суду, самостійна вимога про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості не є ефективним способом захисту цивільного права, оскільки не призводять до безпосереднього відновлення порушеного права позивача.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак відповідно до статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Підстав вважати, що така оцінка здійснена з порушенням норм процесуального права або є очевидно необґрунтованою, колегія суддів не встановила.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку поданим сторонами доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Цимбал Альоною Анатоліївною, залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 22 травня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус