П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2012/25-а Головуюча суддя 1-ої інстанції - Сіжук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про визнання акту недійсним. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 88 597,15 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 25.10.2024, не сплачений у добровільному порядку, у зв`язку із чим контролюючим органом направлено податкову вимогу, однак податковий борг залишився непогашеним.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 88 597,15 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що податковий борг відповідача підтверджується матеріалами справи, сформований на підставі узгоджених грошових зобов`язань, а вжиті контролюючим органом заходи щодо його погашення не призвели до сплати заборгованості.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що про існування оскаржуваного рішення дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами справи у березні 2026 року після блокування банківського рахунку у виконавчому провадженні.
Апелянт вказує, що не отримував податкових повідомлень-рішень, на підставі яких сформовано податковий борг, а також не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції. Зазначає, що у спірний період перебував за межами України у зв`язку з навчанням, а тому не мав можливості отримати поштову кореспонденцію.
Також вважає, що контролюючим органом не доведено належними доказами виникнення та узгодження податкового боргу.
Головне управління ДПС у Чернівецькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені відповідачу у порядку, визначеному Податковим кодексом України, не були оскаржені та не скасовані, а тому визначені ними грошові зобов`язання є узгодженими.
ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 88 597,15 грн, який виник на підставі: податкового повідомлення-рішення форми «Р» №0000016907/Ж10/24-13-24-04 від 25.10.2024 на суму 6 242,86 грн; податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №0000016908/Ж10/24-13-24-04 від 25.10.2024 на суму 7 100,00 грн; податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №00000/16909/Ж10/24-13-24-04 від 25.10.2024 на суму 340,00 грн; податкового повідомлення-рішення форми «Р» №00000/16904/Ж10/24-13-24-04 від 25.10.2024 на суму 74 914,29 грн.
У зв`язку з несплатою визначених грошових зобов`язань контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 20.01.2025 №0000470-1303-2413.
Податковий борг у добровільному порядку відповідачем не сплачений.
Доказів оскарження чи скасування зазначених податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.
Вважаючи наявними визначені Податковим кодексом України підстави для примусового стягнення податкового боргу фізичної особи, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Основними доводами апеляційної скарги є посилання відповідача на неотримання податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, неналежне повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, а також перебування за межами України у період виникнення спірних правовідносин.
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.
За змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений законом строк.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом платник податків зобов`язаний сплатити його протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку розпочато процедуру адміністративного або судового оскарження.
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення фізичній особі надсилається на адресу її місця проживання або останнього відомого місцезнаходження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Якщо пошта не може вручити податкове повідомлення-рішення через відсутність платника податків за відповідною адресою, відмову від його отримання, незнаходження фактичного місця проживання або з інших причин, таке податкове повідомлення-рішення вважається врученим у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Аналогічний порядок застосовується до податкових вимог.
Аналізуючи положення пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 у справі №2240/2912/18 зазначив, що податкове повідомлення-рішення вважається врученим також у випадках, прямо передбачених цією нормою, якщо його направлено у встановленому законом порядку.
Перебування відповідача за межами України у зв`язку з навчанням саме по собі не свідчить про порушення контролюючим органом порядку направлення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги і не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення податкового боргу.
Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.02.2023 у справі №160/27532/21, відповідно до якої предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є встановлення обставин, які свідчать про наявність підстав для його примусового стягнення, зокрема наявності узгодженого грошового зобов`язання, факту його несплати та дотримання контролюючим органом встановленої законом процедури стягнення. При цьому правомірність визначення грошових зобов`язань не є предметом дослідження у такій справі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення не були оскаржені та не скасовані у встановленому законом порядку.
Матеріали справи не містять доказів оскарження чи скасування зазначених податкових повідомлень-рішень. Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати визначені ними грошові зобов`язання узгодженими.
Крім того, контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 20.01.2025 №0000470-1303-2413, а податковий борг після її направлення залишився непогашеним.
Верховний Суд у постанові від 08.08.2018 у справі №812/41/17 зазначив, що необхідними передумовами звернення контролюючого органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу є наявність узгодженого грошового зобов`язання, направлення податкової вимоги та сплив установленого законом строку після її направлення.
З огляду на встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 88 597,15 грн.

V. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідність залишення рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.