Справа № 944/6314/25
Провадження №2/944/1076/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Матвіїва І.М.
з участю секретаря судового засідання Димчак Х.Т.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
в с т а н о в и в:
Адвокат Кавецький О.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «СК «ВУСО», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позов обґрунтовано тим, що 12.07.2024 року близько 08:15 год відбулась ДТП, внаслідок зіткнення автомобілів марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням Позивача. За наслідком цього ДТП було відкрито кримінальне провадження №12024141350000529 від 12.07.2024 року. В рамках даного кримінального провадження ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілими. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 ,(автомобіль «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 ) була застрахована у ПрАТ СК “ВУСО” (поліс №217908876). Внаслідок вказаного ДТП Позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, а саме в період : 1) 12.07.2024 - 22.07.2024; 2) 30.09.2024 - 15.10.2024; 3) 21.10.2024 - 05.11.2024. Позивач між цими періодами на постійному амбулаторному лікуванні, що теж підтверджується належним чином засвідченими копіями медичних документів, які надавались Відповідачу разом із заявою про відшкодування, а також було заподіяно моральну шкоду та шкоду здоров`ю. 
Відповідачем було заведено страхову справу №2380230. 04.02.2025 року ОСОБА_1 було подано заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю внаслідок ДТП. та була здійснена часткова виплата у розмірі 5392,93 грн. В подальшому, Відповідач надав відповідь на адвокатський запит від 05.08.2025 р., у якій повідомив про перегляд суми страхового відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, та здійснив доплату у розмірі 78471,32 грн з урахуванням тимчасової втрати працездатності. 
Зазначає, що Позивач упродовж тривалого часу перебував на лікуванні у медичних закладах у зв`язку зі станом здоров`я, що потребував як стаціонарного, так і амбулаторного лікування. Зокрема, Позивач тричі був госпіталізований у стаціонарні відділення лікувальних установ, де проходив інтенсивну терапію та медичні процедури. Перший період стаціонарного лікування у «Лікарні Святого Пантелеймона» тривав з 12.07.2024 року по 22.07.2024 року — 11 календарних днів, протягом яких Позивачу надавалась кваліфікована медична допомога з дотриманням необхідного режиму. Другий період госпіталізації у КНП «Новояворівській лікарні ім. Ю. Липи» НМР мав місце з 30.09.2024 року по 15.10.2024 року — 16 календарних днів, коли через погіршення стану здоров`я Позивач знову потребував безперервного медичного нагляду та проведення відповідних лікувальних заходів. Третя госпіталізація у КНП «Новояворівську лікарню ім. Ю. Липи» НМР відбулась у період з 21.10.2024 року по 05.11.2024 року — 16 календарних днів, що підтверджує наявність у Позивача серйозних проблем зі здоров`ям, які вимагали постійного контролю з боку лікарів. Загальна тривалість перебування Позивача у стаціонарі становила 43 календарні дні. Окрім зазначених періодів госпіталізації, Позивач не залишався без медичного супроводу і між цими датами перебував на амбулаторному лікуванні, що полягало у регулярному відвідуванні лікарів, проходженні обстежень та отриманні необхідних призначень. Амбулаторне лікування було безперервним і тривало у проміжках між стаціонарними госпіталізаціями, вважає що Позивач перебував у стані безперервної втрати працездатності з 12.07.2024 року по 05.11.2024 року 116 днів.
Таким чином, відповідно до положень ст.1198 ЦК України сума страхового відшкодування ОСОБА_1 внаслідок тимчасової втрати працездатності повинна вираховуватись із розрахунку його річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, а саме в 2023 році, поділеного на дванадцять. Відповідно до податкової декларації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , за 2023 рік сукупний річний дохід становив 580638,91 грн, з розрахунку 48386,57 грн. за календарний місяць. Період тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 внаслідок ДТП становив 3 місяці та 24 календарні дні (з 12.07.2024 по 05.11.2024 включно), отже сума страхового відшкодування внаслідок тимчасової втрати працездатності повинна становити 182620,28 грн - 78471,32 грн сплачених стразовиком, отже загальна сума страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності становить 104148, 96 грн.
З наданих ОСОБА_1 виписок за період лікування внаслідок ДТП з 12.07.2024 по 05.11.2024, потерпілий перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я 43 календарні дні, тобто страховому відшкодуванню підлягала сума у розмірі 10176,38 грн. Однак, здійснена Відповідачем виплата відшкодування витрат на лікування у розмірі 5392,93 грн. не відповідає положенням законодавства, чинного на момент виплати. Враховуючи те, що Відповідачем було фактично здійснено відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, у розмірі 5392,93 грн., заборгованість зі страхового відшкодування становить 844,63 грн. із загальної суми 6237,56 грн., яка підлягає виплаті потерпілому.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, зазнав фізичного болю, тривалих душевних страждань та змін у звичному способі життя, що підтверджує необхідність справедливої компенсації.
Окрім, цього просить суд застосувати штрафні санкцій за несвоєчасне виконання Відповідачем свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та пеню, про що надано відповідний розрахунок.
Просить стягнути з ПрАТ СК “ВУСО” на користь ОСОБА_1 : суму страхового відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням у розмірі 1018,83 грн; страхову виплату відшкодування за тимчасову втрату працездатності у розмірі 125628,82 грн; страхову виплату за моральну шкоду у розмірі 11065,16 грн. та судові витрати.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
05.12.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначає, що Страховик визнав подію страховим випадком, і, за наданими документами позивача розрахував та виплатив на банківський рахунок страхове відшкодування в загальному розмірі 83 864,25 грн: 5 392,93 грн та 78471,32 грн.Виплата по лікуванню потерпілого на суму 5136,12 грн була здійснена згідно медичного висновку й призначень лікуючим лікарем лікарських засобів, а також по читабельним фіскальним чекам.Вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у зв`язку з тимчасової втратою працездатності під час здачі ним аналізів, проходження діагностування, консультацій з лікарями без надання належних доказів про періоди лікування, а саме Форми № 027/о (виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого є незаконними та не підлягають задоволенню. Окрім цього, позивач під час звернення до страховика та суду про стягнення моральної шкоди не вказав істотної обставини, інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, про те, що ним отримано від завдавача шкоди - ОСОБА_2 25000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вважає, що існують підстави для прийняття судового рішення про відмову в позові.За наслідками розгляду справи зробити розподіл судових витрат відповідача за надання правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн.
14.01.2026 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, зазначає, що Позивач окрім зазначеного періоду стаціонарного лікування у 43 дні, протягом 73 днів перебував на амбулаторному лікуванні. Щодо факту відшкодування завдавачем шкоди – ОСОБА_2 25 000, 00 грн. у якості моральної шкоди, саме представник Позивача 26 квітня 2025 року повідомив Відповідача про здійснені взаєморозрахунки та надіслав сканкопію відповідної розписки. Саме від Позивача Відповідач довідався про факт здійснених взаєморозрахунків, а тому у даному випадку Позивач є добросовісним набувачем та не повинен перевіряти історію здійснених нарахувань та робити висновки щодо правомірності таких.Вважає, що розмір витрат у сумі 30000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи, на підтвердження чого стосовно цієї вимоги слід зазначити наступне :зважаючи на те, що зміст зазначених послуг неможливо встановити та перевірити реальне надання таких послуги, вважаємо суму заявлених витрат на професійну правничу допомогу такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, складності справи та фактичним реальним наданим послугам. Також, зазначив, що Позивачем понесено та планується понести судові витрати, що полягають у витратах на професійну правничу допомогу адвоката, детальний розрахунок та докази понесення яких у відповідності до ст.137 ЦПК України будуть подані Позивачем в подальшому в рамках розгляду провадження.
14.01.2026 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначає наступне,у відповіді на відзив представник не спростовує заперечення проти позовних вимог, а наводить свої припущення та особисту думку щодо строків амбулаторного лікування позивача ігноруючи відсутність в матеріалах, належних та достовірних доказів про таке, а саме Форми №027 (виписки амбулаторного та стаціонарного лікування). Виплата страхового відшкодування в розмірі 83864,25 грн свідчить про належне виконання страховиком договірного зобов`язання, що забезпечило відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю позивачу внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захистило майнові інтереси страхувальника за Полісом №217908876 від 14.11.2023. Після виплати страхового відшкодування зобов`язання страховика є припиненими, належним його виконанням. Недобросовісна поведінка позивача, штучне формування позовних вимог під час звернення до страховика та суду про стягнення моральної шкоди без зазначення істотних обставин - інформації про вже здійснені взаєморозрахунки осіб в розмірі 25000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, свідчить про намір отримати додаткові виплати від страховика поза приписами спеціального закону
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заперечує та просить відмовити.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.
Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.04.2026, є дата складення повного судового рішення 27.04.2026.
Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2024 року було постановлено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із її примиренням з потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до ст. 46 КК України. Кримінальне провадження №12024141350000529 від 12.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Згідно вказаної ухвали суду, ОСОБА_2 обвинувачувалась в тому, що, 12 липня 2024 року, близько 08:15 год., керуючи автомобілем марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у межах ділянки автодороги М-10 «Львів-Краковець» між с. Ямельня та с. Страдч Яворівського району Львівської області у напрямку від м. Львова до смт. Краковець Яворівського району Львівської області, порушила чинні вимоги ГІДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 з подальшими змінами та доповненнями, а саме: р. 1 п. 1.5, р. 2 п. 2.3 (б, д), дорожньої розмітки 1.1. р. 34 «Дорожня розмітка», які виразилися в тому, що водій, будучи не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, рухаючись в межах своєї смуги руху, перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки, без завад технічного характеру, здійснила виїзд на смугу зустрічного руху де в подальшому зіткнулася із зустрічним автомобілем марки «Nissan Primastar» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , та в подальшому будучи в стані некерованості здійснила зіткнення із ще одним зустрічним автомобілем марки «Renault Megane» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду «Nissan Primastar», внаслідок чого водій автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом крижової кістки зліва, закритий перелом верхньої та нижньої гілок лівої лобкової кістки, закритий перелом лівої сідничної кістки зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та пасажир автомобіля марки «Renault Megane» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а саме: перелом кісток носа, рани в ділянці лиця і у слизовій оболонці рота, перелом остистого відростка шостого шийного хребця, забій-розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта з мієлопатією (контузією) спинного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Згідно копії розкиски від 31.10.2024 ОСОБА_1 отримав компенсацію моральної шкоди від ОСОБА_2 внаслідок ДТП, що мала місце 12.07.2024. Компенсацію матеріальної шкоди, витрат на лікування покладено на ПрАТ СК “ВУСО”.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ СК “ВУСО” відповідно до полісу № 217908876.
Виписки Форми № 027/о (виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка містить інформацію про стан здоров`я пацієнта, діагноз, проведене лікування та рекомендації, яка надається для обміну даними між різними медичними закладами або для надання інформації за місцем роботи, навчання чи до іншого лікаря), свідчать, що позивач перебував на лікуванні 43 дні. 12.07.2024 року по 22.07.2024 року - 11 календарних днів стаціонарне лікування у «Лікарні Святого Пантелеймона»; 30.09.2024 року по 15.10.2024 року - 16 календарних днів лікування КНП «Новояворівській лікарні ім.Ю.Липи»; 21.10.2024 року по 05.11.2024 року – 16 календарних лікування КНП «Новояворівську лікарню ім.Ю.Липи».
Факти амбулаторного лікування підтверджується: 18.09.2024р. — комп`ютерна томографія органів тазу з висновком лікаря-рентгенолога (проведена в проміжку між першою та другою госпіталізацією; 17.10.2024 р. — огляд лікаря з направленням на КТ хребта (попереково-крижовий відділ); 18.10.2024 р. — консультаційний висновок лікаря ортопедії-травматології щодо множинних переломів тазу та інших ушкоджень; витяг із системи HELSI щодо реєстрації медичних подій, а саме від 27.09.2024, 30.09.2024, 26.07.2024, 24.07.2024, 19.10.2024, 15.10.2024 року; висновком Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби від 18.09.2024 року відповідно до якого встановлено тимчасову втрату працездатності протягом 6 місяців; виписками із медичної карти амбулаторного хворого форми №027/о. Всього тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 тривала з 12.07.2024 року по 05.11.2024 року 116 днів.
Згідно виписки з ЄДРЮО та ФОП та витягу №92242/10 з реєстру платників податків, ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання (ФОП) та з 29.04.2025р. перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до Декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задекларовано за 2023р. дохід в сумі 580638, 91 грн.
09.12.2024 ОСОБА_1 подав до ПрАТ СК “ВУСО” заяву про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП.
Відповідачем було заведено страхову справу №2380230. 04.02.2025 року ОСОБА_1 було подано заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю внаслідок ДТП. та була здійснена часткова виплата у розмірі 5392,93 грн. В подальшому, Відповідач надав відповідь на адвокатський запит від 05.08.2025 р., у якій повідомив про перегляд суми страхового відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, та здійснив доплату у розмірі 78471,32 грн з урахуванням тимчасової втрати працездатності.
За ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV .
Зокрема ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).
Відповідно до ст.24 Закону №1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Згідно ст.25 Закону № 1961-IV, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Статтею 1198 ЦК України визначено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.
Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу.
Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.
Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою - третьою цієї статті.
Отже, за ЦК України розмір втраченого доходу фізичної особи - підприємця треба визначати шляхом множення середньомісячного доходу за попередній до того, в якому було ушкоджене здоров`я, рік на кількість місяців, в яких такого доходу не було через тимчасову непрацездатність. Натомість за Законом неотримані доходи підприємця за час втрати працездатності слід обчислювати як різницю між сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим у тому календарному році, коли ця особа була тимчасово непрацездатною.
Колізію між приписами абз.1 та 3 ч.1 ст.25 Закону і ч.1 ст.1198 ЦК України слід вирішувати на користь застосування приписів ст. 198 ЦК України, що неодноразово підтверджувалося у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 у справі № 334/3161/17, від 18 січня 2022 у справі № 910/17048/17 та від 29 червня 2022 у справі № 477/874/19.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ СК “ВУСО” на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування, що складається з: витрат, понесених позивачем на лікування; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, моральної шкоди.
Враховуючи наведене, вартість витрат на лікування позивача слід визначити виходячи з мінімального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, який становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування.
Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, слід зазначити наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з реєстру платників податків, тому визначаючи розмір неотриманого нею, як фізичною особою-підприємцем доходу за час тимчасової втрати нею працездатності, слід застосовувати приписи статті 1198 ЦК України.
Згідно податкової декларації позивача за 2023 рік, його загальний дохід за 12 календарних місяців становив 580638,91 грн.
Враховуючи положення ст. 1198 ЦК України та податкову декларацію за 2023 рік, дохід позивача за місяць становив 48386,57 грн. (580638,91 грн : 12 місяців = 48386,57 грн.
Відповідно до наданих позивачем медичних документів він перебував на лікуванні та був непрацездатним у період з 12.07.2024 по 05.11.2024 включно. 
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів на підтвердження зазначених вище обставин, в тому числі і розміру доходів останнього за 2023-2024р.
Таким чином, розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності позивача, які підлягають стягненню зі страхової компанії, становить 104148,96 грн.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст.26-1 Закону № 1961-IV, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до п 23.1 ст.23 Закону №1961-ІY шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 
Відтак, враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, тривалість лікування, та моральних страждань внаслідок каліцтва та ушкодження здоров`я, необхідність вживання заходів для його відновлення, та внаслідок цього зміни звичного способу її життя, розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача становить 9137,25 грн. (183464,91 грн х 5 %).
Щодо оподаткування моральної шкоди.
Відповідно п.п. 164.2.14 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, зокрема, сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю.
За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.
Тому в рамках даної справи є вірним стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів.
Подібний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 в рамках справи № 599/645/21.
Щодо стягнення із відповідача штрафних санкції за несвоєчасну виплату страхових виплат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-ІV позивач подав страховику заяву про страхове відшкодування, тому обов`язок по прийняттю відповідного рішення і здійснення страхової виплати виник у відповідача після спливу саме 90 днів з дня подання вказаної заяви, як це визначено підпунктом 36.2. статті 36 Закону. Проте відповідач (страховик) порушуючи дану норму законну таку виплачу вчасно не провів.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Верховний Суд у постанові від 08.12.2020 у справі № 903/664/19 висловився, що за змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК України зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку - є грошовим зобов`язанням. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Оскільки судом встановлено право позивача на отримання виплати страхового відшкодування і невиконання такого відповідачем у визначений законом строк, суд вважає, що у даному випадку має місце невчасне виконання грошового зобов`язання зі сторони страховика (прострочення виплати), а тому позивачі мають право на стягнення пені, передбаченої ст. 36 вищевказаного закону.
Окрім цього, за правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновоку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.
Окрім цього, у постанові від 27.01.2021 у справі №337/5617/19 Верховний Суд зазначив, що за змістом аналізованої норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань суд дійшов висновку, що на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, суд вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування виникло з вини відповідачів, а тому останній має обов`язок сплати штрафних санкцій на користь позивача згідно ст. 625 ЦК України.
В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.
Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позов задоволено на 98,60%. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача належить стягнути 1102,44 грн судового збору.
На підставі викладеного, ст.23, 1167, 1187 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.12, 13, 81,141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, 

в и р і ш и в:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО» на користь  ОСОБА_1 суму страхового відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням у розмірі1018, 83 грн (одна тисяча вісімнадцять) грн 83 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхову виплату відшкодування за тимчасову втрату працездатності у розмірі розмірі 125628,82 грн (сто двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн 82 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхову виплату за моральну шкоду у розмірі 9173,25 грн (дев`ять тисяч сто сімдесят три ) грн 25 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі  1357,89 грн ( одна тисяча триста п`ятдесят сім) грн 89 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне судове рішення складено 27.04.2026.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою:АДРЕСА_1 .
Відповідач – Приватне акціонерне товариство «страхова компанія «ВУСО», код ЄДРПОУ: 31650052; Адреса місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17).

 Суддя І.М.Матвіїв