Справа № 161/22090/25  Провадження №11-кп/802/269/26 	Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 	
  	Доповідач :                 ОСОБА_2 	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року          місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12025030580002434 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8  на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Володомир-Волинський Волинської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружена, з середньою освітою, не працююча, раніше не судима,
засуджений за ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, вирішено зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання та роботи.
Іспитовий строк обвинуваченій ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення цього вироку.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 за ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у виді домашнього арешту на певний час доби, до набрання вироком законної сили залишено без зміни. 
Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Айфон 8» в якому наявна сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до спецпакету ICR0151565 - повернуто ОСОБА_7 ..
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 11 березня 2025 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про наявність грошових коштів на рахунку ОСОБА_10 , використовуючи належні потерпілому мобільний телефон із сім карткою НОМЕР_3 та банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , видану для обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_5 , а також свій власний мобільний телефон марки «iPhone8», в мобільному додатку «ощад24\7», без відому та згоди держателя банківської картки, створила обліковий запис клієнта банку від імені потерпілого ОСОБА_10 в автоматизованій системі віддаленого доступу WEB-банкінгу «ощад24\7», яка згідно Закону України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, використовуючи мобільний додаток «ощад24\7», де логіном зазначила номер телефону потерпілого НОМЕР_3 , а пароль - відомий лише їй, після чого здійснила вхід у вищевказаний обліковий запис, чим несанкціоновано втрутилася в роботу інформаційної (автоматизованої) системи віддаленого доступу WEB-банкінгу «ощад24 7».
Крім того, 11 березня 2025 року у період часу з 12 години 49 хвилин по 13 годину 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні відділення АТ «Ощадбанк», яке розташоване за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок за, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до ст. 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IХ від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжений, востаннє Указом Президента України N?26/2025 від 14 січня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №4220-IХ від 15 січня 2025 року, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном у особи з інвалідністю, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення подальшого перерахунку грошових коштів із карткового рахунку потерпілого АТ «Ощадбанк» №? НОМЕР_5 на потреби Збройних сил України, які несуть службу на Донецькому напрямку заздалегідь не маючи наміру виконувати свої зобов?язання з перерахунку таких коштів, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, використовуючи добровільно передану ОСОБА_10 банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , видану для обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_6 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 у загальній сумі 178 000 гривень, чим завдала потерпілому значної шкоди.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченої, виду та розміру призначеного покарання, вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що суд неправильно виклав зміст формулювання обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України, у вчиненні якого визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 .. Вказує на те, що місцевим судом допущено неправильне застосування положень ст.75 КК України, оскільки не зазначено про обов`язок обвинуваченої не вчиняти нового кримінального правопорушення протягом встановленого іспитового строку та виконувати покладені обов`язки. Зазначає на те, що судом неправильно вирішено долю речових доказів, оскільки мобільний телефон був знаряддям (засобом) вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст361, ч.3 ст.190 КК України, та призначити покарання а ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання та роботи. У мотивувальній частині вироку при викладенні юридичної формули обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України вказати про визнання доведеною вини ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому. На підставі ст.100 КПК України речовий доказ - мобільний телефон марки «Айфон 8» в якому наявна сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , конфіскувати в дохід держави. У решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинувачену ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу заперечувала, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо допущення місцевим судом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України є слушними.
Так, згідно положень ст.75 КК України передбачено право суду у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Однак, місцевий суд ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлення іспитового строку не вказав обов`язкової умови проходження такого випробування, а саме не зазначив про обов`язок обвинуваченої не вчиняти нового кримінального правопорушення протягом встановленого іспитового строку та виконувати покладені на неї обов`язки.
Неправильне застосування кримінального закону є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та ухвалення нового вироку в цій частині.
Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
На переконання апеляційного суду, покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а покладення на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченої.
На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.
Враховуючи те, що апеляційним судом призначається обвинуваченій покарання із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, фактично погіршує становище обвинуваченої та вказує на необхідність застосування більш суворого покарання, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, скасувати з ухваленням в цій частині нового вироку.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що місцевим судом неправильно вирішено долю речового доказу, а саме мобільного телефону марки «Айфон 8», то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке. 
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям (засобами) вчинення кримінального правопорушення.
Так, відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Згідно з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мобільний телефон марки «Айфон 8», в якому наявна сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_7 , був безпосередньо знаряддям (засобом) вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України.
Таким чином, місцевий суд в порушення вимог ст.100 КПК України при ухваленні вироку помилково повернув вказаний телефон обвинуваченій, а тому слід конфіскувати зазначений речовий доказ.
Отже, на підставі ст.100 КПК України необхідно конфіскувати в дохід держави речовий доказ - мобільний телефон марки «Айфон 8», в якому наявна сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8  - задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2025 року щодо  ОСОБА_7  в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та в частині вирішення речових доказів - скасувати. 
Ухвалити новий вирок, яким на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання та роботи. 
На підставі ст.100 КПК України речовий доказ - мобільний телефон марки «Айфон 8», в якому наявна сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 - конфіскувати в дохід держави. 
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: