1	Справа № 280/1520/26  2-адр/335/5/2026 	

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Піскарьова Артема Олександровича, про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі №280/1520/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя знаходилась адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 1658 від 04 серпня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 532,48 грн.
23.04.2026 представником позивача - адвокатом Піскарьовим А.О. подано клопотання про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 280/1520/26, в якому він просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу понесені у справі у розмірі 13 000,00 грн. 
Ухвалою суду від 27.04.2026 заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Піскарьова А.О. про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
18.05.2026 до суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 Куліченка Є.В. надійшов відзив у якому останній просив суд відмовити у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі посилаючись на те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а також дотримання строків та порядку звернення до суду з заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу понесену у справі. Відтак, представник вважає. що на теперішній час відсутні підстави для задоволення клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу понесену у справі у розмірі 13 000,00 гривень.
21.05.2026 через електронну систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Піскарьова А.О. надійшла відповідь на відзив, з посиланням на те, що під час звернення до суду з адміністративним позовом, стороною позивача на виконання ч.3 ст.132 КАС України зазначалося, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи буде дорівнювати сумі судового збору та витратам на правову допомогу. Відтак, строк на звернення до суду з вище зазначеним клопотанням стороною позивача попущено не було, оскільки саме в позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, понесених ним у справі. На підтвердження вимог позивача, щодо стягнення витрат на правничу допомогу стороною позивача до клопотання про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, понесених ним у справі, було долучено договір про надання правничої (правової) допомоги № 42/25ЮК від 25.08.2025, розрахунок вартості виконаних робіт та акт №1 за договором про надання правничої (правової) допомоги № 45/25ЮК від 25.08.2025 на загальну вартість наданих послуг у розмірі 13 000,00 грн. Більш того, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Разом з тим, представником відповідача у запереченні на клопотання позивача не було заявлено питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу. Відтак, з огляду на викладене, з урахуванням складності справи, часу, витраченого на виконання робіт з надання правничої допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу і значення справи для сторін, представник позивача вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, судом враховано наступне.
За приписами статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
У рішенні Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2026 питання про судові витрати на професійну правничу допомогу не вирішувалося, оскільки матеріали справи не містили доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, вказане рішення було отримано представником позивача через кабінет електронного суду 25.04.2026, про що мається відповідне підтвердження, разом з тим клопотання про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, з доказами понесених витрат було подано до суду стороною позивача 23.04.2026. 
Представником позивача у строк, встановлений частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, подано до суду документи, що стосуються витрат на правничу допомогу, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення.
Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
У відповідності до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 при розгляді справи 200/14113/18-а.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", то в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 04 лютого 2021 року у справі №806/2299/18.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Відповідно до наданих до заяви документів позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. 
На підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, до суду було надано копію Договору про надання правничої (правової) допомоги №42/25ЮК від 25.08.2025, розрахунок вартості виконаних робіт за договором про надання правничої (правової) допомоги № 45/25ЮК від 25.08.2025 на загальну вартість наданих послуг у розмірі 13 000,00 грн., копію акту № 1 від 23.04.2026.
Так, розрахунком вартості виконаних робіт за договором про надання правничої (правової) допомоги № 45/25ЮК від 25.08.2025 встановлено, що адвокатом Піскарьовим А.О. було надано наступні послуги: первинна консультація 1 год. вартість 1 000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 2 год. вартість 2 000,00 грн.; дослідження судової практики 2 год. вартість 2 000 грн.; складання адміністративної позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 5 год. вартість 5 000,00 грн.; складання клопотання про поновлення процесуального строку 1 год. вартість 1 000,00 грн.; складання відповіді на відзив на позовну заяву 2 год. вартість 2 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, того, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, є поширеною та не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, проаналізувавши заперечення представника відповідача, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись 5-9, 12, 77, 241-246, 252, 255, 286, 292, 293, 295, 297 КАС України, суд 

УХВАЛИВ:

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, додаткове рішення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання, шляхом подання апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Додаткове рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко