ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року   м. Чернівці 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09.04.2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 204-1 ч.1 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В : 

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , працюючого оператором станка на заводі «Сітка Захід», визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно постанови суду, 30.01.2026 року о 16:40 год.,  ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 300 метрів до лінії державного кордону України на напрямку 775 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Красноїльськ (територія Красноїльської селищної громади Чернівецького району, Чернівецької області), в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим своїми діями порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
ЄУНСС 723/743/26 НП 33/822/191/26 головуючий у 1 інстанції Дедик Н.П.
Вказував, що факту перетину державного кордону або спроби перетину державного кордону встановлено не було, а протокол про адміністративне затримання не є доказом, який би підтверджува факт вчинення  правопорушення.
Зазначав, що, можливо, він і перебував в місці, вказаному в матеріалах справи, однак спроби перетину державного кордону встановлено не було, а визнавальні пояснення були надані ним у відсутності захисника, без роз`яснення йому права на захист. 
На думку апелянта, під час розгляду матеріалів справи, суд повинен був залучити прокурора, як сторону обвинувачення, однак судом цього не було зроблено і, як наслідок, суд виконував функцію обвинувачення, чим було порушено змагальність процесу та об`єктивність розгляду справи. 
Звертає увагу, що він є військовослужбовцем і суд, на підставі ч.2 ст. 251 ЦПК України, зобов`язаний був зупинити провадження у справі. Ним двічі подавалися заяви до суду про перенесення розгляду справи, оскільки він перебував за межами області у зв`язку з перебуванням на службі, однак суд відмовив в задоволенні його клопотань та розглянув матеріали справи без його участі. 
Апелянт посилався також на норми КУпАП, Конституції України, ЦПК України, постанови ВС, рішення ЄСПЛ, які, на його думку, свідчать про незаконність оскаржуваної постанови та є підставою для її скасування. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про перенесення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не подавав.
Перевіривши матеріали провадження та наведені апелянтом аргументи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Вищевказані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 районним судом були дотриманні. 
Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Так, згідно відомостей, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №000934Е від 30.01.2026, вбачається, що 30.01.2026 року о 16:40 год.,  ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 300 метрів до лінії державного кордону України на напрямку 775 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Красноїльськ (територія Красноїльської селищної громади Чернівецького району, Чернівецької області), в складі групи осіб за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України (а.с.3)
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються також протоколом про адміністративне затримання від 30.01.2026 (а.с. 4); поясненнями ОСОБА_1 , який підтвердив намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону (а.с.10); відеозаписом затримання ОСОБА_1 та інших осіб (а.с.14).
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, та у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Що стосується тверджень апелянта про недоведеність факту вчинення ним спроби незаконного перетину державного кордону, то апеляційний суд визнає їх неспроможними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 на відстані 300 м до лінії державного кордону України, на напрямку 775 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, (адміністративні межі Красноїльської селищної громади Чернівецького району, Чернівецької області), що не заперечує і сам апелянт. Ці обставини також свідчать і про те, що ОСОБА_8 намагався здійснити незаконний перетин державного кордону по за пукнтами пропуску в групі з іншими особами.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 заперечує про наявність у нього умислу незаконно перетинати державний кордон з України до Румунії, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що в поясненнях ОСОБА_1 , останній вказував, що переїхав проживати м. Дніпро, однак 30.01.2026 знаходився у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №775 на відстані 300 метрів до державного кордону, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_1 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону.
Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій уповноваженої посадової особи прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про не залучення судом першої інстанції до розгляду матеріалів справи сторону обвинувачення – прокурора, оскільки участь прокурора у провадженні в справах про адміністративні правопорушення (КУпАП) обмежена, але є обов`язковою у специфічних випадках, зокрема при корупційних порушеннях (ст. 172-4 – 172-9, 172-9-2 КУпАП). А тому посилання апелянта про не залучення прокурора до участі в цьому провадженні є безпідставним та не ґрунтується на нормах КУпАП. 
Що стосується тверджень апелянта про обов`язок суду зупинити провадження у справі на підставі ч.2 ст. 251 ЦПК України, то вони є безпідставними, оскільки зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення не є автоматичним (імперативним) для всіх справ. КУпАП прямо не регулює зупинення провадження через мобілізацію, тобто, сама лише наявність статусу військовослужбовця не є автоматичною підставою для зупинення справи. 
Питання про зупинення провадження вирішується судом за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та з огляду на те, чи фактично мобілізація позбавляє особу можливості реалізувати свої процесуальні права, користуватися послугами захисника, брати участь в судовому засіданні дистанційно за допомогою відеоконференцзв`язку, в тому числі і з використанням особистих засобів зв`язку. 
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі не подавав, а просив суд перенести розгляд справи на іншу дату, що і було зроблено судом. Також судом було роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі неможливості з`явитися до суду, останній має право подати свої письмові пояснення, користуватися правовою допомогою адвоката (а.с. 27). 
Також зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції та ч.1 ст.268 КУпАП. В цьому ж протоколі ОСОБА_1 зазначив, що не потребує послуг захисника і свої права бажає захищати самостійно. 
Враховуючи те, що згідно вимог КУпАП суд першої інстанції обмежений в процесуальних строках розгляду справ про адміністративні правопорушення та відсутності клопотання ОСОБА_1 про зупинення судового провадження, суд правомірно розглянув матеріали справи щодо нього без його участі. 
Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.2 КУпАП, залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя       В.Ф.Кифлюк 
Копія. Згідно з оригіналом: суддя