ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 травня 2026 року 	Справа № 160/25485/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
08.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у не наданні ОСОБА_1 виписки з модуля «Історія макетної обробки» її пенсійної справи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 належним чином засвідчену виписку з модуля «Історія макетної обробки», що містить інформацію про всі операції та дії, здійснені з її пенсійною справою в ручному режимі за період з 01.01.2010 року по день винесення судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає в ненаданні позивачу виписки з модуля «Історія макетної обробки» пенсійної справи, в ухиленні від виконання прямого обов`язку, покладеного на нього законом, є очевидним порушенням фундаментальних прав позивачки, гарантованих Конституцією України та спеціальним законодавством. Протиправність дій відповідача зумовлена ігноруванням норм прямої дії Конституції України, а також грубим невиконанням імперативних вимог законів України, що регулюють доступ до публічної інформації, захист персональних даних та пенсійне забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 року відмовлено у відкритті провадження.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 року у справі №160/25485/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 року – скасовано, матеріали справи направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
26.01.2026 року справа надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справу передано на розгляд судді Дєєву М.В.
27.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу прийнято до провадження та залишено позов без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 27.01.2026 року позивач усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
09.02.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
01.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Копія ухвали від 09.02.2026 року та позовні матеріали були направлені відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлені до його електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Станом на дату винесення рішення по справі відповідачем відзив на позовну заяву до суду не надано про причини такого неподання суд не повідомлено.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
21.05.2025 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про заборону проведення «макетної обробки» пенсійної справи позивачки.
У заяві позивачка вимагала від відповідача забезпечити подальшу обробку її пенсійної справи виключно в загальному порядку, шляхом автоматизованої обробки без ручного втручання. Окремо було зазначено вимогу не вносити будь-яких змін до електронної пенсійної справи в ручному режимі без попередньої письмової згоди Пенсіонера.
Крім того, Заявник просив надати такі документи: - Витяг з електронної пенсійної справи Позивачки (розділ “Історія макетної обробки”), що повинен містити повну інформацію: кількість внесених змін, дату та час їх здійснення, тип змінних параметрів, зміст операцій, найменування кожного параметра, попереднє та нове значення, а також прізвище, ім`я та посаду працівника, який здійснив зміни. Для зручності Відповідача до листа від 21.05.2025 було додано приклад аналогічного витягу з іншої пенсійної справи; - Копію офіційного запиту до Пенсійного фонду України щодо ініціювання обробки пенсійної справи із застосуванням модуля “макетна обробка”; - Копію листа-відповіді (дозволу) Пенсійного фонду України, на підставі якого було дозволено проведення ручної (макетної) обробки.
Позивач зазначив, що листом № 27764-19240/М-01/8-0400/25 від 19.06.2025 Відповідач повідомив про отримання звернення позивачки від 21.05.2025, однак безпідставно відмовив у його задоволенні, пославшись на нібито виконання судового рішення, яким йому було прямо заборонено здійснювати опрацювання пенсійної справи позивачки в режимі «макетної обробки».
Позивач вважає бездіяльність відповідача яка полягає у не наданні ОСОБА_1 виписки з модуля «Історія макетної обробки» її пенсійної справи протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Враховуючи норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», якщо документа не існує як окремого об`єкта, розпорядник фактично ним не володіє.
Суд зазначає, що модуль «Історія макетної обробки» є внутрішнім технічним інструментом інформаційної системи пенсійного фонду України, призначеним для службового використання. Він не є офіційним джерелом документів, які підтверджують права чи обов`язки застрахованої особи.
Суд зазначає, що позивач вимагає видати документ з модуля «Історія макетної обробки», який не існує як окремий сформований документ і не передбачений нормативними актами та функціоналом інформаційної системи Пенсійного фонду України.
Більше того, суд вказує на те, що вимога позивача спрямована на створення нового документа, що перевищує повноваження розпорядника інформації, та не відповідає способу реалізації права на доступ до публічної інформації, визначеному законодавством.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 11.07.2024 року у справі № 990/11/24, зазначила, що у правовідносинах, пов`язаних з доступом до публічної інформації, остання, окрім того, що має бути зафіксована на матеріальних носіях, також має перебувати у володінні розпорядника публічної інформації. Тобто доступ до публічної інформації передбачає отримання тієї інформації, яка існує (створена) - у задокументованій (об`єктивованій) формі або має існувати (бути) у володінні розпорядника, якщо це передбачає (охоплює) обсяг його компетенції (повноважень).
З цих міркувань доступ до публічної інформації не повинен використовуватися як спосіб (механізм) для створення [змістовно нової] інформації (за винятком ситуацій, коли певна інформація мала б бути у володінні розпорядника), а так само для з`ясування / встановлення певних обставин (даних, відомостей). Тому якщо інформаційний запит - навіть за умови, що він відповідає вимогам щодо свого оформлення, - передбачає створення чогось нового, невластивого чи такого, що виходить за межі правового статусу (компетенції) розпорядника публічної інформації, то йдеться вже не про «доступ» до публічної інформації, порядок здійснення якого покликаний регламентувати Закон № 2939-VI, а про «створення» затребуваної (бажаної) інформації, що подекуди може охоплювати також встановлення додаткових обставин (відомостей, фактів). Останнє за своєю суттю підміняє поняття «доступ» до публічної інформації на її «продукування», що в такому разі спонукає вдаватися до таких методів і способів, які не властиві для правовідносин, пов`язаних з публічною інформацією, надто коли зважити на мету їх нормативного регулювання, яка визначена в Законі № 2939-VI.
Оскільки позивач не конкретизував, яку саме інформацію він бажав отримати, не вказавши жодного реквізита, даних документа (який би мав існувати на час запиту) чи відомостей (інформація мала б бути у володінні розпорядника), то вказане свідчить про невідповідність запиту на інформацію позивача вимогам, визначеним Законом № 2939-VI, а саме пункту 2 частини п`ятої статті 19 цього Закону
Отже, якщо запит на інформацію передбачає створення чогось нового, що виходить за межі повноважень розпорядника це вже не доступ до публічної інформації, а фактично запит на створення інформації, що не підпадає під дію вищевказаного Закону.
Таким чином, оскільки запитуваний документ із модуля «Історія макетної обробки» не існує як окремий сформований документ і не передбачений нормативними актами та функціоналом інформаційної системи Пенсійного фонду України, вимоги позивача спрямовані на створення нової інформації, що законодавством не передбачено.
Суд також враховує практику Верховного Суду, зокрема постанови від 18.03.2021 року у справі № 826/3858/18, від 12.05.2020 року у справі № 640/15264/19 та від 22.09.2022 року у справі №520/10427/20, де суд наголосив, що внутрішні журнали та службові модулі органів влади не є належними доказами, а доступ до них може бути обмежений у зв`язку із захистом персональних даних третіх осіб.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право отримати інформацію про стан своєї пенсійної справи у вигляді належним чином засвідчених документів (виписка з пенсійної справи, довідка про призначення пенсії тощо), але вимога надати технічну історію внутрішніх операцій виходить за межі його прав.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв