СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/685/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.,
та представників учасників справи:
прокурора – Трофіменко О.О. (в залі суду);
позивача – не з`явився;
відповідача – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№392Х/1-43) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (вх.№395Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 (суддя Чистякова І.О. повний текст складено 05.02.2026) у справі №922/685/25
за позовом Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області, м. Харків;
в інтересах держави, в особі Південної міської ради Харківського району Харківської області, м. Південне, Харківська область;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" м. Харків;
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 401369,84 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою в інтересах держави, в особі Південної міської ради Харківського району Харківської області (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (відповідач), в якій просить суд:
1. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 17.05.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач";
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 14.06.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач";
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 01.08.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач";
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 02.08.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач";
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 25.12.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач";
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 21/23, код ЄДРПОУ: 40464528) на користь Південної міської ради (62461, вул. Гагаріна, 82, м. Південне, Харківський район, Харківська область, код ЄДРПОУ: 04058700) надмірно сплачені кошти в сумі 401 369,84 гривень.
Прокурор також просить суд судові витрати стягнути з відповідача за наступними реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910108, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету – 2800.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 позов задоволено частково.
Визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 14.06.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач".
Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 01.08.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач".
Визнано недійсною додаткову угоду № 4 від 02.08.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач".
Визнано недійсною додаткову угоду № 5 від 25.12.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеного між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (вул. Маршала Бажанова, 21/23, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 40464528) на користь Південної міської ради Харківського району Харківської області (вул. Гагаріна, 82, м. Південне, Харківський район, Харківська область, 62461, ідентифікаційний код 04058700) надмірно сплачені кошти в сумі 364 795,08 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (вул. Маршала Бажанова, 21/23, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 40464528) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код ЄДРПОУ 02910108, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в сумі 14 067,14 грн.
В решті частині позову відмовлено.
Керівник Харківської обласної прокуратури з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся через систему «Електронний суд» 25.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Відкрити апеляційне провадження у справі № 922/685/25. 
2. Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 17.05.2024 до договору № 27/3 від 27.03.2024, укладеної між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаенерго Постач», та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаенерго Постач» (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 21/23, код ЄДРПОУ: 40464528) на користь Південної міської ради (62461, вул. Гагаріна, 82, м. Південне, Харківський район, Харківська область, код ЄДРПОУ: 04058700) надмірно сплачених коштів в сумі 36 574,76 грн, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити в повному обсязі. 
3. Судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ: 02910108, розрахунковий рахунок: UA178201720343160001000007171, банк отримувача: Держказначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800; призначення платежу: Повернення судового збору) за рахунок відповідача. 
4. Справу розглянути за участі представника Харківської обласної прокуратури. 
5. Про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та Харківську обласну прокуратуру. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для правомірного внесення змін до договору про закупівлю необхідна одночасна наявність ряду обов`язкових умов, зокрема: фактичне коливання ціни товару на ринку саме з моменту укладення договору або останньої зміни ціни; пропорційність підвищення договірної ціни відсотку ринкового коливання; належне документальне підтвердження такого коливання; а також доведення істотного та непрогнозованого характеру відповідних змін.
Зазначає, що довідки Харківської торгово-промислової палати, подані відповідачем на підтвердження коливання ціни, мають виключно інформаційний характер, не містять розрахунків динаміки цін, не встановлюють відсотка їх коливання у порівнянні з ціною, визначеною у договорі, та не доводять пропорційності підвищення. Вони не можуть вважатися належним і достатнім доказом коливання ціни на момент укладення спірних додаткових угод та, відповідно, не створюють правових підстав для зміни істотних умов договору.
Прокурор зазначає, що його доводи про те, що оспорювані додаткові угоди до Договору, укладені без належного обґрунтування, достатнього документального підтвердження, а також за відсутності коливання ціни на товар, залишились без належного дослідження господарським судом попередньої інстанції. Крім того, дослідженню підлягала наявність та достатність таких документів саме на момент укладення спірних додаткових угод.
Посилається, що судом також проігноровано і ту обставину, що при зверненні до замовника (позивача) з пропозиціями підвищити ціну, відповідач не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій під час участі в тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним та не довів, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити та закласти в ціну товару на момент подання тендерної пропозиції).
Таким чином, з огляду на відсутність належних правових підстав для зміни ціни за одиницю електричної енергії, укладені сторонами Додаткові угоди №1 від 17.05.2024, №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024 суперечать імперативним вимогам законодавства у сфері публічних закупівель та цивільного законодавства, а тому є недійсними. У зв`язку з цим грошові кошти, сплачені Південною міською радою за підвищеною ціною, є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню у повному обсязі в сумі 401 369,84 грн.
Системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26.02.2026 для розгляду справи №922/685/25 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №922/685/25 апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу. Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від Харківської обласної прокуратури через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2026 (вх.№3023 від 16.03.2026). До вказаного клопотання апелянт додав докази надсилання апеляційної скарги позивачу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/685/25. Встановлено строк позивачу та відповідачу для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "22" квітня 2026 р. о 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" з рішенням господарського суду першої інстанції також не погодилось, звернулось через систему «Електронний суд» 25.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 26 січня 2026 року у справі №922/685/25, яким частково задоволено позов КЕРІВНИКА ХАРКІВСЬКОЇ ОКРУЖНОЇ ПРОКУРАТУРИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ (Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61098) в інтересах держави, в особі ПІВДЕННОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ (вул. Гагаріна, 82, м. Південне, Харківський район, Харківська область, 62461, ідентифікаційний код: 04058700) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕГАЕНЕРГО ПОСТАЧ» (вул. Маршала Бажанова, 21/23, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код: 40464528) про визнання додаткових угод недійсними та стягнення грошових коштів та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
2. Стягнути з ХАРКІВСЬКОЇ ОКРУЖНОЇ ПРОКУРАТУРИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ (Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61098) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕГАЕНЕРГО ПОСТАЧ» (вул. Маршала Бажанова, 21/23, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код: 40464528) судових витрат у розмірі 36 110 грн. 31 коп., з яких 15 000 грн. 00 коп.-витрати на професійну правничу допомогу та 21 110 грн. 31 коп. сплаченого судового збору.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд І інстанції неправильно протлумачив ч. 3-4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», чим порушив вимоги ст. 174, 226 ГПК України, встановив обставину дотримання процедури звернення прокурора в інтересах держави за фактичної недоведеності обставин «виключності» та надання можливості компетентному органу належним чином протягом розумного строку відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, висновки, викладенні у рішенні суду І інстанції щодо підтвердження повноважень прокурора не відповідають фактичним обставинам Справи.
Зазначає, що судом 1 інстанції не застосовано Закон, що підлягав застосуванню, а саме П. 37 Розділу Х ЗУ «ПРО ПУБЛІЧНІ ЗАКУПІВЛІ» та неправильно протлумачено пп. 2 п.19 Особливостей.
Вважає, що на відміну від положень Закону України «Про публічні закупівлі», Особливостями жодних обмежень щодо максимального обмеження відсотку збільшення ціни на 10 % не встановлено.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам встановленим судом та на невірному застосуванні практики Верховного суду до конкретних правовідносин. Зазначає, що суд зобов`язаний був врахувати, що положення пп. 2 п. 19 Особливостей встановлювали інший підхід, ніж тлумачення змісту норми п. 2 ч. 5 ст. ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що свідчить про відсутність юридичної визначеності вищезазначеної норми права. Відтак, у випадку невизначеності норми права, її тлумачення повинно застосовуватись на користь особи, тим самим реалізуючи принцип верховенства права, як це визначено у наведених вище Апелянтом висновках Верховного суду, в тому числі Великої палати.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.02.2026 для розгляду справи №922/685/25 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №922/685/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі. Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2026 (вх.№3022 від 16.03.2026). До вказаного клопотання апелянт додав платіжну інструкцію №217 від 12.03.2026 на суму 21100,71 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25. Об`єднано апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№392Х/1-43) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (вх.№395Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду. Встановлено строк прокурору та позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача. Призначено справу до розгляду на "22" квітня 2026 р. о 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи. 
20.03.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/685/25.

02.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" через підсистему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора (вх.№3713), в якому він просить суд апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 в частині відмови у задоволенні позову Харківської окружної прокуратури Харківської області залишити без змін.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" адвоката Вовк Світлани Степанівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№4338 від 17.04.2026), яке задоволено ухвалою суду від 20.04.2026.
Від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" Чорнобай Ріти Леонідовни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№4449 від 21.04.2026), яке задоволено ухвалою суду від 21.04.2026.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційні скарги, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
В судове засідання 22.04.2026 з`явився прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а також заперечив проти апеляційної скарги ТОВ "Мегаенерго Постач" та просив залишити її без задоволення.
Позивач та відповідач не направили своїх представників в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.
Від ТОВ "Мегаенерго Постач" у день судового надішло клопотання (вх.№3434 від 22.04.2026), в якому просить відкласти судове засідання на іншу дату. В обґрунтування клопотання посилається на те, що за результатами розгляду справи №910/403/26 у суді касаційної інстанції може бути сформовано висновок щодо застосування висновків Конституційного Суду України та норм Конституції України щодо представництва прокуратурою інтересів держави як норм прямої дії до моменту заявленої втрати чинності відповідною нормою Закону України «Про прокуратуру». оскільки касаційне провадження станом на дату направлення цього клопотання не відкрито, існує обґрунтована необхідність відкласти судове засідання у Справі №922/685/25 до вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі №910/403/26.
Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Згідно ухвал суду від 16.03.2026 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Наведена відповідачем у клопотання про відкладення підстава не свідчить про неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, наведена відповідачем підстава взагалі відсутня у ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача та відповідача.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутнього у судовому засіданні прокурора, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що Харківською окружною прокуратурою Харківської області під час вивчення стану законності у сфері публічних закупівель товарів, робіт та послуг виявлено факт порушення інтересів держави внаслідок незаконного підвищення ціни товару, визначеної в договорі про закупівлю. 
Так, при вивченні питання дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що 27.02.2024 на веб-сайті "Prozorro" (вебпосиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-02-27-003252-a) Південною міською радою (далі – Замовник) оприлюднено оголошення за ID: UA-2024-02-27-003252-a про проведення відкритих торгів за предметом закупівлі ДК 021-2015 Код 09130000-5 – Електрична енергія, з очікуваною вартістю предмета закупівлі 1 314 521,68 грн. 
Учасниками даної закупівлі зареєстровано 3 суб`єктів господарської діяльності: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (далі – ТОВ "Мегаенерго Постач" або Постачальник) з остаточною ціновою пропозицією 999 999,98 грн з ПДВ; 
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" з остаточною ціновою пропозицією 999 999,99 грн з ПДВ; 
3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" з остаточною ціновою пропозицією 1 077 963,81 грн з ПДВ.
Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій від 08.03.2024, учасника ТОВ "Мегаенерго Постач" визнано таким, що відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації; відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі".
Як вбачається з повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2024-02-27-003252-a, за результатом розгляду тендерних пропозицій Південною міською радою визнано переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" з ціною тендерної пропозиції 999 999,98 грн з ПДВ та джерелом фінансування даної закупівлі є кошти місцевого бюджету. 
Так, за результатом закупівлі, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами), 27.03.2024 між Південною міською радою (Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (Постачальником) укладено договір № 27/3 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір).
Згідно з п. 2.1. Договору за цим Договором Постачальник постачає електричну енергію Споживачу за кодом ДК 021:2015 09310000-5 Електрична енергія, для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
За умовами п. 2.4. Договору загальний обсяг постачання електричної енергії 236 573 кВт/год.
Відповідно до п. 3.1. Договору Строк постачання електричної енергії Споживачу з 01.04.2024 по 31.12.2024.
Згідно з п. 5.1. Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до Специфікації (Додаток 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною).
Як вбачається зі специфікації (додаток 1 до Договору), ціна за 1 кВт/год електроенергії з ПДВ становить 4,227024977 грн. 
За умовами п. 5.2. Договору загальна сума цього Договору складає: 999 999,98 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. дев`яносто вісім коп.) в т.ч. ПДВ - 166 666,67 грн., згідно із Специфікацією (Додаток 1).
Згідно з п. 5.5. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Згідно з п. 5.7. Договору оплата електричної енергії за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк протягом 20 робочих днів з моменту отримання Споживачем відповідного Акту приймання-передачі на підставі рахунку (платіжного документу) Постачальника, але не пізніше 25 числа поточного місяця.
Згідно з п. 5.8. Договору в разі необхідності зміни істотних умов Договору, в тому числі зміни ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку та/або зміни регульованої ціни (тарифу), Сторона ініціатор такої зміни зобов`язана підготувати та направити на погодження іншій стороні проект змін до цього Договору у формі додаткової угоди (додаткового договору) та відповідні документи, які обгрунтовують такі зміни (Цінову Довідку Торгово-промислової палати України). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну умов договору, у 5-ти денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
Ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена з дати, що буде відображено в Додатковій угоді до Договору, за згодою Сторін. Зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) допускається за умови надання Стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (далі - ОЕС України), а саме видана відповідною уповноваженою організацією, зокрема Торгово-промисловою палатою.
Зміни до договору про закупівлю оформляються в такій самій формі, що й договір про закупівлю, а саме у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди.
Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору.
Згідно з пп. 2 п. 13.7 Договору істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків погодження зміни ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такою коливання (на підставі цінової довідки Торгово Промислової Палати та), не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Так, 17.05.2024 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою внесено зміни до п. 2.4. Договору та викладено його в наступній редакції: "Загальний обсяг постачання електричної енергії 221 678 кВт/год" та п. 5.2. Договору "Загальна сума цього Договору складає 999 999,59 грн, в т.ч. ПДВ 166 666,60 грн, згідно зі Специфікацією (Додаток 1)". 
Відповідно до внесених змін до специфікації ціна за 1 кВт/год електричної енергії з ПДВ зросла з 4,227024977 до 4,5110457 грн, загальний обсяг постачання Товару скоротився з 236 573 до 221 678 кВт/год. 
В подальшому, 14.06.2024 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою зменшено обсяг Товару з урахуванням збільшення його ціни за одиницю. 
Також, на підставі Додаткової угоди № 2 до Договору та Специфікації до нього підвищено ціну Товару з 4,227024977 грн за 1 кВт/год (ціна відповідно до Договору) до 5,543854382 грн. Обсяг постачання товару за Додатковою угодою № 2 установлено в загальному розмірі 182 706 кВт/год електричної енергії. Також даною Додатковою угодою Сторони погодили зменшити суму Договору та встановити її у розмірі 999 999,68 грн.
Крім того, 01.08.2024 Сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю Товару з 4,227024977 грн за 1 кВт/год електричної енергії (ціна відповідно до Договору) до 6,917746125 грн та зменшено загальний обсяг постачання Товару до 151 590 кВт/год електричної енергії. 
У подальшому, 02.08.2024 Сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю Товару з 4,227024977 грн за 1 кВт/год електроенергії (ціна відповідно до Договору) до 7,573111224 грн та відповідно зменшено загальний обсяг постачання Товару до 141 283 кВт/год. 
Також, сторонами 25.12.2024 укладено Додаткову угоду № 5 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю Товару з 4,227024977 грн за 1 кВт/год (ціна відповідно до Договору) до 7,712581652 грн та відповідно зменшено загальний обсяг постачання Товару до 140 542 кВт/год. 
Згідно з актом № 1 про приймання-передачу електроенергії № 303 від 08.05.2024 до Договору у квітні 2024 року поставлено та спожито 12 490 кВт/год електроенергії за ціною 4,227024977 грн за 1 кВт/год, вартість поставки складає 52 795,54 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 1 на рахунок відповідача позивачем сплачено 29 720,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 527 від 13.05.2024, 702,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 525 від 13.05.2024, 279,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 581 від 13.05.2024, 2 190,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 519 від 13.05.2024, 19 904,54 грн відповідно до платіжної інструкції № 520 від 13.05.2024, всього: 52 795,54 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 326 від 17.05.2024 до Договору у квітні 2024 року поставлено та спожито 786,3855 кВт/год електроенергії за ціною 4,5110457 грн за 1 кВт/год, вартість поставки складає 3 547,42 грн. 
Відповідно до платіжної інструкції № 625 від 27.05.2024, на підставі акту приймання-передачі електроенергії № 326 на рахунок відповідача позивачем сплачено 3 547,42 грн. 
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 399 від 14.06.2024 до Договору, у травні 2024 року поставлено та спожито 13 549 кВт/год за ціною 5,543854382 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 75 113,69 грн.
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 399 на рахунок відповідача позивачем сплачено 30 269,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 742 від 19.06.2024, 771,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 743 від 19.06.2024, 599,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 744 від 19.06.2024, 1 763,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 745 від 19.06.2024, 41 711,69 грн відповідно до платіжної інструкції № 746 від 19.06.2024, всього: 75 113,69 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 471 від 01.08.2024 до Договору, у червні 2024 року поставлено та спожито 6 452 кВт/год за ціною 6, 917746125 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 44 633,30 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 471 на рахунок відповідача позивачем сплачено 21 756,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 919 від 08.08.2024, 567,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 920 від 08.08.2024, 830,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 921 від 08.08.2024, 1 273,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 922 від 08.08.2024, 20 207,30 грн відповідно до платіжної інструкції № 923 від 08.08.2024, всього: 44 633,30 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 554 від 12.08.2024 до Договору, у липні 2024 року поставлено та спожито 6 420 кВт/год електроенергії за ціною 7,573111224 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 48 619,38 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 554 на рахунок відповідача позивачем сплачено 26 362,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 992 від 15.08.2024, 515,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 993 від 15.08.2024, 492,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 994 від 15.08.2024, 1 189,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 995 від 15.08.2024, 20 061,38 грн відповідно до платіжної інструкції № 996 від 15.08.2024, всього: 48 619,38 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 617 від 16.09.2024 до Договору, у серпні 2024 року поставлено та спожито 6 313 кВт/год електроенергії за ціною 7,573111224 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 47 809,06 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 617 на рахунок відповідача позивачем сплачено 28 081,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1138 від 18.09.2024, 568,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1139 від 18.09.2024, 621,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1140 від 18.09.2024, 1 545,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1141 від 18.09.2024, 16 994,06 грн відповідно до платіжної інструкції № 1142 від 18.09.2024, всього: 47 809,06 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 699 від 08.10.2024 до Договору, у вересні 2024 року поставлено та спожито 7 343 кВт/год електроенергії за ціною 7,573111224 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 55 609,36 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 699 на рахунок відповідача позивачем сплачено 31 012,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1234 від 10.10.2024, 1 195,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1227 від 10.10.2024, 947,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1236 від 10.10.2024, 1 386,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1237 від 10.10.2024, 21 069,36 грн відповідно до платіжної інструкції № 1238 від 10.10.2024, всього: 55 609,36 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 779 від 08.11.2024 до Договору, у жовтні 2024 року поставлено та спожито 19 732 кВт/год електроенергії за ціною 7, 573111224 грн за 1 кВт/год, вартість поставки складає 149 432,63 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 779 на рахунок відповідача позивачем сплачено 68 317,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1358 від 13.11.2024, 1 560,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1359 від 13.11.2024, 8 974,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1360 від 13.11.2024, 70 581,63 грн відповідно до платіжної інструкції № 1361 від 13.11.2024, всього: 149 432,63 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 905 від 09.12.2024 до Договору, у листопаді 2024 року поставлено та спожито 36722 кВт/год електроенергії за ціною 7,573111224 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 278 099,80 грн.
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 905 на рахунок відповідача позивачем сплачено 63 423,47 грн відповідно до платіжної інструкції № 1537 від 11.12.2024, 1 382,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1538 від 11.12.2024, 1 478,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1539 від 11.12.2024, 56 556,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1540 від 11.12.2024, 155 260,33 грн відповідно до платіжної інструкції № 1541 від 11.12.2024, всього: 278 099,80 грн.
Згідно з актом приймання-передачі електроенергії № 1034 від 25.12.2024 до Договору, у грудні 2024 року поставлено та спожито 31521 кВт/год електроенергії за ціною 7,712581652 грн за 1 кВт/год електроенергії, вартість поставки складає 243 108,29 грн. 
На підставі акту приймання-передачі електроенергії № 1034 на рахунок відповідача позивачем сплачено 77 085,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 1678 від 26.12.2024, 166 023,29 грн відповідно до платіжної інструкції № 1679 від 26.12.2024, всього: 243 108,29 грн. 
Прокурором зазначено, що внаслідок укладення вказаних Додаткових угод №№ 1-5 до Договору збільшено ціну за одиницю товару з 4,227024977 до 7,712581652 грн за 1 кВт/год електричної енергії, тобто на 3,06206552 грн за 1 кВт/год електричної енергії, або на 45,19 % від первісної ціни Договору, при цьому обсяг постачання електричної енергії зменшено.
У відповідь на запит окружної прокуратури від 16.10.2024 № 62-4590вих-24 щодо підстав та законності укладення вказаних додаткових угод до Договору Південна міська рада надала копії листів ТОВ "Мегаенерго Постач", яким ініціювалось укладення додаткових угод, а також копії цінових довідок Харківської торгово-промислової палати. 
Так, підставою укладення додаткової угоди № 1 від 17.05.2024 до Договору став лист ТОВ "Мегаенерго Постач" від 13.05.2024 № 309 з пропозицією щодо внесення змін до ціни за одиницю товару до 4,5110457 грн за 1 кВт/год електричної енергії та підписання у зв`язку з цим додаткової угоди № 1 до Договору. 
В додаток до даного листа долучено цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 13.05.2024 № 513/24, у якій міститься інформація про рівень середньозважених цін на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України та зазначено про зростання середнього значення вартості Товару. 
Підставою укладення Додаткової угоди № 2 від 14.06.2024 до Договору стала цінова довідка Харківської торгово-промислової палати від 11.06.2024 № 689/24, у якій міститься інформація про рівень середньозважених цін на майданчику ринку “на добу наперед” (РДН) у торговій зоні ОЕС України та зазначено про зростання середнього значення вартості Товару. 
Аналогічним чином, підставами укладення Додаткових угод № 3 від 01.08.2024, № 4 від 02.08.2024 та № 5 від 25.12.2024 до Договору стали цінові довідки Харківської торгово-промислової палати № 817/24 від 03.07.2024, № 1008/24 від 05.08.2024 та № 1640/24 від 19.12.2024 відповідно з аналогічним змістом. 
Прокурор вважає, що надані ТОВ "Мегаенерго Постач" цінові довідки Харківської торгово-промислової палати № 513/24 від 13.05.2024, № 689/24 від 11.06.2024, № 817/24 від 03.07.2024 та № 1008/24 від 05.08.2024 та № 1640/24 від 19.12.2024 не підтверджують коливання цін на електричну енергію з моменту укладання договору до дати укладання додаткових угод. З них неможливо відслідкувати динаміку цін на товар, отже і встановити їх рух. 
На підставі викладеного, прокурор вважає, що наведені Додаткові угоди №№1-5 до Договору, якими збільшено ціну за одиницю товару з 4,227024977 до 7,712581652 грн за 1 кВт/год електричної енергії, тобто на 3,06206552 грн за 1 кВт/год електричної енергії, або на 45,19 % від первісної ціни Договору, укладені з порушенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон № 922-VIII), жодним чином не відповідають принципу максимальної економії та ефективності, спотворюють результати закупівлі та нівелюють економію, яку було досягнуто під час підписання Договору, що, є підставою для визнання Додаткових угод до Договору недійсними та стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України отриманих за Договором надмірно сплачених відповідачем коштів в сумі 401 369,84 грн.
Наведені обставини стали підставою для звернення прокурора з позовом до господарського суд про визнання недійними додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів за цими додатковими угодами.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що договір укладений керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (далі - Особливостей). 07.05.2024 Міністерством економіки України було видано наказ № 11712 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо особливостей здійснення публічних закупівель у сфері електроенергетики на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", у п. 5 яких вказано, що істотні умови договору, укладеного відповідно до Особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених п. 19 Особливостей.
Додаткові угоди до Договору укладені у відповідності до пп. 2 пункту 19 Особливостей, яким передбачено внесення змін у разі погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Надані відповідачем позивачу довідки Харківської ТПП як документальне підтвердження факту коливання ціни товару на ринку містять інформацію про проведений досліджень такого коливання ринку, джерело інформації, інформацію про стан цін за два періоди, що визначають початок та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін, результат такого порівняння цін у гривневому та відсотковому вираженні, та підтверджують відсоток коливання ціни товару на ринку, оскільки відображають рівні середньозважених цін па РДН в ОЕС України у конкретні періоди дії Договору протягом 2024 р., що зазначалися у довідках для їх порівняння.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними додаткових угод суд першої інстанції зазначив, що сторони збільшили ціну на електричну енергію та підписали додаткові угоди № 2, 3, 4, 5, якими збільшено ціну за одиницю товару на понад 10 %, тому вказані додаткові угоди суперечать ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 та відповідно стягненні коштів за цією угодою, суд дійшов висновку, що вона відповідає вимогам закону, зокрема не суперечить положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII.
Також суд зазначив, що цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №513/24 від 13.05.2024, №689/24 від 11.06.2024, №817/24 від 03.07.2024, №1008/24 від 05.08.2024 та №1640/24 від 19.12.2024 є належним та допустимим доказом та підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку. 

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави та належного визначення позивачів у цій справі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 1 статті 24 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч.7 ст.24 Закону України “Про прокуратуру”).
Відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява №61517/00, пункт 27).
Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009 року, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року №1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України “Про прокуратуру”.
Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суд.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття “інтерес держави”.
В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.
Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
У цьому випадку, як зазначив прокурор, звертаючись до суду з позовом, укладені додаткові угоди суперечать вимогам законодавства та призведуть до протиправного фінансування видатків місцевого бюджету на суму 687 786,13 грн, порушують фінансово-економічні основи держави і можуть спричинити істотну шкоду її інтересам. Порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних договорів унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створює загрозу інтересам держави у подальшому. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Колегія суддів зазначає, що проведення процедури закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів. 
Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері. 
За статтею 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п. 3 ч. 1 ст. 26).
Ефективне використання бюджетних коштів, зокрема шляхом проведення процедур закупівель товарів, робіт та послуг у відповідності до вимог чинного законодавства, становить безумовний інтерес держави, оскільки безпосередньо впливає на її соціально-економічний розвиток, забезпечення гарантій у сфері охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення найбільш не захищених верств населення. 
Отже, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) укладення додаткових угод до Договору про закупівлю електричної енергії та витрачання за їх результатами бюджетних коштів такому суспільному інтересу не відповідає. 
Проведення процедури публічних закупівель та укладення додаткових угод, які суперечать вимогам законодавства, порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. 
Харківською окружною прокуратурою листом від 17.01.2025 № 62-231вих-25 повідомлено Південну міську раду про виявлені прокурором порушення та орієнтовано на вжиття заходів щодо визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів. 
Як вбачається з листа Південної міської ради № 399 від 18.02.2025, отриманого у відповідь на запити, міська рада не зверталась з позовом до ТОВ "Мегаенерго постач" в рамках виконання вказаного договору, оскільки в неї відсутнє фінансування видатків на сплату судового збору. Крім того, рада не заперечує проти вжиття прокуратурою відповідних заходів. 
Таким чином, прокурор у порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", до подання позову до суду звернувся до позивача для надання можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.
Однак, орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованим про їх порушення, проявив пасивність та не вжив дій для захисту інтересів держави, тим самим допустивши невиконання покладених на них функцій. Невжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаних органів або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження їх бездіяльності, які дають підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор обґрунтував свою позицію стосовно того, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Означене, у свою чергу, свідчить про те, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі визначеного позивача відповідає приписам ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо суті спору колегія суддів зазначає про таке.
Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсними Додаткових угод №1 від 17.05.2024, №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" на користь Південної міської ради Харківського району Харківської області коштів в сумі 401 369,84 грн.
Відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За змістом статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Так, укладений за результатами тендерної закупівлі договір № 27/3 від 27.03.2024 за своєю правовою природою є договором постачання електричної енергії споживачу. 
При цьому, договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним. Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України «Про публічні закупівлі». Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула). 
З аналізу положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель і повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №926/3421/22).
Частиною 1 статті 2 Законом України «Про публічні закупівлі» встановлено, що до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
За змістом частини 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
У пункті 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачена така підстава як зміна встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Вказане положення законодавства про публічні закупівлі є гнучким інструментом регулювання цін, серед іншого, і на товари паливно-енергетичної промисловості адже враховує динаміку ринку та ціноутворення у даній галузі. 
Водночас сторони договору проігнорували можливість застосування пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
В силу пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції на момент укладення договору) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Тобто, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, у тому числі, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Згідно з пунктами 3-7розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз.
Підпунктом 2 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Особливості), визначено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Таким чином, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, неухильним аспектом при застосуванні підпункту 2 пункту 19 Особливостей при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку.
Отже, сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до договору щодо ціни товару, але кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження, встановленими, у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону «Про публічні закупівлі».
Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
За змістом частин 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду №922/2321/22 від 24.01.2024).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору (додаткової угоди) і до внесення відповідних змін до нього.
Таким чином, збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після укладання договору, мусить бути достатнє обґрунтування про наявність коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення Договору до дати першої зміни ціни додатковою угодою до договору, а в разі наступних змін - між черговими такими змінами на підставі додаткових угод.
Згідно усталеної практики Верховного Суду постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанови Верхового Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19, пункт 5.46 Постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).
Таким чином, лише якщо постачальник документально підтвердить замовнику, що ціна на товар збільшилась на ринку такого товару від ціни в договорі і до ціни на момент підписання додаткової угоди (або між додатковими угодами), обґрунтує та доведе, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), є підстави для внесення змін до договору.
Водночас дії постачальника, які вказують на той факт, що при поданні тендерної пропозиції учасником, а в подальшому переможцем її штучно занижено, з розрахунком у подальшому підвищити ціну за одиницю природного газу шляхом укладення додаткових угод, не відповідає принципу добросовісної конкуренції серед учасників та Доктрині venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - concedit venire contra-US faktum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17).
Підписання додаткових угод про безпідставне збільшення ціни товару та зменшення обсягів поставки призводить до повного нівелювання результатів відкритих торгів, адже цінові пропозиції переможця і інших учасників торгів відрізнялися між собою несуттєво.
Таким чином, держава втрачає можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, адже електроенергію по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла; натомість була змушена оплачувати електроенергію за ціною, яка є вищою аніж встановлена договором, укладеним внаслідок відкритих торгів. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 зі справи № 915/1868/18).
Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. 
Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
У постановах від 21.11.2024 у справі №920/19/24, від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 зазначила, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
У постанові від 16.02.2023 у справі №903/383/22, прийнятій у подібних правовідносинах, Верховний Суд вже звертав увагу на те, що будь-який покупець товару за звичайних умов не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір. Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника".
Параграфом 1 глави 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.06.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України.
Зі змісту підпункту 2 пункту 19 Особливостей вбачається, що документ, який передає постачальник на підтвердження коливання ціни на ринку товару ініціюючи зміну істотних умов договору про закупівлю товару, має підтвердити саме зміну (коливання) ціни на ринку, тобто містити інформацію про попередню ціну і про ціну станом на певну дату.
Отже, для підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 23.01.2020 у справі №907/788/18, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18.
При внесенні змін до договору, в частині вартості товару, постачальнику потрібно не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №913/166/19.
Сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. Умовою такого підвищення обов`язково є неможливість спрогнозувати таке підвищення та закласти відповідні ризики при формуванні тендерної пропозиції. Зазначене є особливо актуальним у тому випадку, якщо коливання цін на товар обумовлюється його сезонним характером або у випадку, коли за умовами тендерної документації товар повинен бути наявним у постачальника. На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 02.07.2024 у справі №910/13579/23.
Отже, на підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.
За матеріалами справи, для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку, та в підтвердження обґрунтованості змін істотних умов договору, що має своїм наслідком підставу для внесення змін до договору №27/3 від 27.03.2024, відповідачем надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №513/24 від 13.05.2024, №689/24 від 11.06.2024, №817/24 від 03.07.2024 та №1008/24 від 05.08.2024 та № 1640/24 від 19.12.2024.
Судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №926/3244/22), де, зокрема, зазначено на те, що довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Втім, зазначені довідки не може братися до уваги, як належне обґрунтування для внесення істотних змін в умови договору, оскільки за своїм змістом мають довідково-інформаційний характер та не містять точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірних додаткових угод.
Наведені дані з цінових довідок Харківської торгово-промислової палати не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівнянні з датою укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до нього у частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару. Подібна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у cправі №903/742/22.
Колегія суддів звертає увагу, що у самих цінових довідках Харківської торгово-промислової палати зазначено, що вона має виключно довідково-інформаційний характер та не враховує умов договорів та контрактів.
Таким, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що надані відповідачем цінові довідки є належним та допустимим доказом та підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку. 
Отже, колегія суддів констатує, що надані ТОВ "Мегаенерго Постач" довідки торгово-промислової палати за своїм змістом мають інформаційно-довідковий характер, відображає узагальнені показники ринку та не містить даних, які б дозволяли встановити коливання ціни товару у співвідношенні з моментом укладення договору або попереднього внесення змін до нього, а також не підтверджує пропорційність зміни ціни, внесеної сторонами.
Сам по собі факт відсутності законодавчо визначеного переліку доказів не означає можливості використання будь-яких документів без оцінки їх змісту та доказової сили, оскільки такі докази повинні відповідати критеріям належності та достатності для підтвердження юридично значимих обставин.
Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов хибного висновку про належність поданих довідок як доказу коливання ціни, а доводи апеляційної скарги прокурора є такими що заслуговують на увагу.
Колегія суддів зазначає, що при зверненні до замовника (позивача) з пропозиціями підвищити ціну, відповідач не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій під час участі в тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним та не довів, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити та закласти в ціну товару на момент подання тендерної пропозиції).

З приводу аргументів апеляційної скарги відповідача про те, що додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладені між сторонами відповідно до діючих як на час укладення основного договору так і на час їх підписання Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, то постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України “Про публічні закупівлі”, а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану, (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 21.11.2025 у справі №920/19/24).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 також вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Окрім того, у постанові від 02.02.2026 у справі № 922/2121/25 Верховний Суд зазначив, що Постановою № 1178 Кабінет Міністрів України встановив певні особливості здійснення закупівель товарів замовниками, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», під час дії воєнного стану, основна мета яких є вжиття заходів щодо забезпечення захищеності саме замовників від воєнних загроз. 
Разом з тим така Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не скасовує та не передбачає внесення будь-яких змін до Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема до норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 вказаного Закону (схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах 06.02.2025 у справі № 916/747/24, від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23 тощо).
Відповідно, як на момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного Договору та Додаткових угод до нього), так і на момент розгляду справи в суді норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» була чинною та незміною за своїм буквальним змістом. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась. Ураховуючи вищенаведене у своїй сукупності, колегія суддів відзначає, що затвердження Кабінетом Міністрів України, у межах визначених законом повноваженнях, Особливостей здійснення публічних закупівель (Постанови №1178), не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спірних правовідносин, які унормовані Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема пунктом 2 п`ятої статті 41, оскільки: 
1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 
2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою. 
Схожих висновків щодо правозастосування Постанови №1178 дійшов Верховний Суд також у постанові від 28.08.2024 у справі №918/694/23. 
Відтак, укладаючи спірні Додаткові угоди та змінюючи ціну на одиницю спірного товару, сторони Договору мали керуватись імперативними приписами положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Доводи відповідачів щодо пріоритетності застосування до спірних правовідносин лише положень Постанови № 1178 фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення таких норм права, що не має нічого спільного з їх дійним змістом.

За таких обставин, внаслідок укладення додаткових угод до договору №27/3 від 27.03.2024, що у відсотковому співвідношенні складає 45,19 % від первинної ціни, (при зменшенні запланованих обсягів закупівлі), що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження зміни ціни, визначеної первісним договором у розмірі 10 %.
Межа у 10% - це сукупна межа на весь період дії договору, а не для кожної окремої угоди (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24).
У той же час, як свідчать матеріали справи, додатковими угодами договору ціну за одиницю товару збільшено відповідно 45,19 % від ціни визначеної первісним договором, що перевищує встановлений законодавством 10% ліміт.
Відповідачем не доведено, що невнесення змін до договору в частині збільшення ціни на електричну енергію у спірні періоди, було б очевидно невигідним та збитковим. 
Окрім того, сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.
Судова колегія звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.04.2026 у справі №916/3308/24, де, зокрема, зазначено на таке.
Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
Отже, дотримання сторонами договору про закупівлю імперативних вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, що передбачає спосіб та порядок зміни ціни за одиницю товару, є обов`язковим. Відповідно, у разі порушення таких вимог можуть наставити правові наслідки, передбачені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.
Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Аналогічна правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.
Згідно з частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання сторонами вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину. 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, стаття 215 Цивільного кодексу України).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частини 1, 5 статті 216 Цивільного кодексу України).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №908/722/20, від 29.08.2023 у справі №909/635/22, від 27.06.2023 у справі №916/97/21.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.
Таким чином, оскільки позивачем та відповідачем, всупереч інтересам держави, без будь-яких належних на те правових підстав, в порушення норм законодавства та положень укладеного договору, укладено спірні додаткові угоди №1 від 17.05.2024, №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024, якими підвищено ціну за одиницю товару на 45,19% від ціни у договорі, що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження у виді 10%, колегія суддів констатує, що наявні підстави для визнання недійсними вищенаведених додаткових угод до договору, на підставі яких неправомірно підвищено ціни на електричну енергію.
На підставі Додаткових угод №1 від 17.05.2024, №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024 на рахунок Постачальника надмірно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 401369,84грн. 
Південна міська рада укладаючи додаткові угоди до договору, оплата за якими здійснюється за бюджетні кошти прийняла запропоновані Постачальником умови, якими збільшується ціна за одиницю товару, що фактично призвело до зменшення обсягів закупівлі, та, як наслідок, надмірну переплату бюджетних коштів.
Згідно із частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину стороною сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача, зокрема на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частини першої - другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 щодо правової природи коштів, сплачених споживачем постачальнику електричної енергії за ціною, визначеною у додаткових угодах, якими були внесені зміни до істотних умов договору про закупівлю щодо ціни товару, зважаючи на те, що такі додаткові угоди були визнані недійсними (а відтак і не породили жодних правових наслідків для їх сторін), виснувала, що грошові кошти (надмірно сплачені за додатковими угодами), є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому підлягають поверненню у відповідності до вимог статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки на підставі Додаткових угод №1 від 17.05.2024, №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024 надмірно та безпідставно Південною міською радою сплачено бюджетних коштів на загальну суму 401369,84грн, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаенерго Постач” відповідно до наведених вище положень законодавства.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора та наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі.
Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що спростовуються вищевикладеними висновками апеляційного суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав визнання недійсними Додаткових угод №2 від 14.06.2024, №3 від 01.08.2024, №4 від 02.08.2024 та №5 від 25.12.2024 до Договору № 27/3 від 27.03.2024 слід змінити з мотивів, викладених у цій постанові. 
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 , 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову. Крім того рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог слід змінити з мотивів, викладених у цій постанові. В задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.3, 4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/685/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.
Визнати недійсною додаткову угоди №1 від 17.05.2024 до договору №27/3 від 27.03.2024, укладену між Південною міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаенерго Постач”. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаенерго Постач” (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 21/23, код ЄДРПОУ: 40464528) на користь Південної міської ради (62461, вул. Гагаріна, 82, м. Південне, Харківський район, Харківська область, код ЄДРПОУ: 04058700) надмірно сплачені кошти в сумі 36 574,76 грн, 
Змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаенерго Постач" (вул. Маршала Бажанова, 21/23, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 40464528) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код ЄДРПОУ 02910108, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету 2800) 2971,02 грн судового збору за подання позовної заяви та 7267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги
Видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 30.04.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов