П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 521/2076/26	
Головуючий в 1 інстанції: Тополева Ю.В
Дата і місце ухвалення 26.02.2026р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № R271495 від 09 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав правомірною оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, не надав належної оцінки доводам щодо відсутності у нього обов`язку проходження повторного військово-лікарського огляду, не врахував порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також помилково дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
З урахуванням неприбуття учасників справи, належного їх повідомлення про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 22 лютого 2008 року по 25 грудня 2025 року перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку з непроходженням позивачем військово-лікарської комісії 09 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено електронне подання до органів Національної поліції щодо його розшуку та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
25 грудня 2025 року ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його взято на військовий облік, що також підтверджується відомостями облікової картки.
Того ж дня відносно позивача уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 у передбачений законом строк не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби до 05 червня 2025 року, чим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
09 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № R271495 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.
Не погодившись із правомірністю зазначеної постанови, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував на військовому обліку та належав до числа військовозобов`язаних осіб, на яких поширювалися вимоги чинного законодавства щодо проходження повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, обов`язок пройти який у строк до 05 червня 2025 року виник безпосередньо із закону та не залежав від отримання окремого виклику чи повістки; факт непроходження позивачем військово-лікарської комісії у встановлений строк підтверджувався матеріалами справи, а тому відповідач мав правові підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови, при цьому істотних порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не встановлено. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтями 210, 210-1, 211 цього Кодексу. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення мають право керівники відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Згідно з оскаржуваною у даній справі постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, передбаченого частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення адміністративного стягнення. Зазначена норма є бланкетною, а тому при її застосуванні підлягають врахуванню положення спеціального законодавства, яке регулює питання мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан, який триває і на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Отже, на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності в Україні діяв особливий період. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210 та 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Таким чином, для вирішення цього спору визначальним є встановлення моменту виявлення правопорушення, оскільки саме з цієї дати обчислюється спеціальний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що перевірка дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності є обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також суду під час перевірки правомірності прийнятого рішення. Додержання строків, установлених статтею 38 КУпАП, є необхідною умовою законного притягнення особи до відповідальності, а їх сплив виключає можливість накладення адміністративного стягнення незалежно від встановлення інших обставин справи.
Аналогічний правовий підхід висловлено Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15-а, в якій зазначено, що встановлення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, безпосередньо пов`язане з можливістю реалізації цілей адміністративної відповідальності, яка втрачається зі спливом часу.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 військово-лікарської комісії 09 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено електронне подання до органів Національної поліції щодо його розшуку та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Саме зазначене подання свідчить про те, що не пізніше цієї дати уповноваженому органу було достеменно відомо як про особу позивача, так і про обставини, які, на думку відповідача, утворювали склад адміністративного правопорушення, а саме непроходження повторного медичного огляду у визначений законом строк. 
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що правопорушення було виявлено лише 25 грудня 2025 року під час доставлення позивача та складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки складання протоколу саме по собі не визначає момент виявлення правопорушення. Виявлення правопорушення пов`язується з моментом, коли уповноважений орган встановив факт невиконання особою покладеного на неї обов`язку та ідентифікував порушника, що у даному випадку відбулося значно раніше. 
Отже, тримісячний строк, передбачений частиною дев`ятою статті 38 КУпАП, підлягав обчисленню з 09 вересня 2025 року та сплив 09 грудня 2025 року. Оскаржувану ж постанову № R271495 винесено 09 січня 2026 року, тобто після закінчення встановленого законом строку накладення адміністративного стягнення. 
Колегія суддів також звертає увагу, що дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності є обов`язковою гарантією законності адміністративного провадження та правової визначеності. Після спливу строку, встановленого статтею 38 КУпАП, особа не може бути піддана адміністративному стягненню. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент її розгляду строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, наведених обставин не врахував, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення по суті спору.
За наведених обставин оскаржувана постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню.
Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання адміністративного позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 322,20 гривень, з яких 523,48 гривень - за подання позовної заяви та 798,72 гривень - за подання апеляційної скарги.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено, а позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 139, 243, 250, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 – задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № R271495 від 09 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1 322,20 гривень (одна тисяча триста двадцять дві гривні 20 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та є остаточною.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук