ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/248/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича (далі - Підприємець, позивач, заявник)

про розподіл судових витрат

у справі за позовом Підприємця
до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В. - Карпати» (далі - ТОВ «А.М.В. - Карпати», відповідач),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі Буковина» (далі - ТОВ «Моекотаксі Буковина», третя особа),
про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

ВСТАНОВИВ:

1. Підприємець звернувся до суду з позовом до ТОВ «А.М.В. - Карпати» про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме заяви ТОВ «А.М.В. - Карпати» від 14.02.2025 про припинення зобов`язання зарахуванням.

2. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 31.07.2025, залишеним без змін Західним апеляційним господарським судом постановою від 27.01.2026 у справі № 907/248/25, позовні вимоги задовольнив.

3. Верховний Суд постановою від 14.04.2026 касаційну скаргу ТОВ «А.М.В. - Карпати» залишив без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 907/248/25 - без змін.

4. У розділі 5 постанови від 14.04.2026 Суд вказав таке:

« 5.2. У відзиві Підприємець також навів орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 6 000,00 грн, остаточний розрахунок яких буде надано в порядку та строки, визначені ГПК України».

5. Підприємець звернувся до Верховного Суду із заявою про розподіл судових витрат (в порядку статей 126, 129, 169, 170 ГПК України), у якій просить долучити цю заяву з додатками до матеріалів господарської справи № 907/248/25 за позовом Підприємця до ТОВ «А.М.В. - Карпати» про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог та задовольнити її; стягнути з ТОВ «А.М.В. - Карпати» на користь Підприємця суму в розмірі 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, ухваливши відповідне додаткове рішення.

5.1. До матеріалів заяви Підприємець, як вказано у ній, додав такі документи:

« 7.1. копія договору про надання правової допомоги б/н від 14.04.2024; 
7.2. копія акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2026; 
7.3. копія додаткової угоди до договору від 09.03.2025; 
7.4. докази про направлення заяви з додатками відповідачу та третій особі (для суду)».

6. Заперечень від ТОВ «А.М.В. - Карпати» та ТОВ «Моекотаксі Буковина» на заяву Підприємця до Суду не надходило. 

7. Верховний Суд ухвалою від 21.04.2026 прийняв до розгляду заяву Підприємця про розподіл судових витрат у справі № 907/248/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зазначена ухвала доставлена в електронні кабінети всіх учасників справи, що підтверджується довідками Касаційного господарського суду про доставку документів в кабінети Електронного суду.
8. Розглянувши заяву Підприємця, дослідивши матеріали цієї справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла таких висновків.

9. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів статей 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, для надання якої в Україні діє адвокатура, а стаття 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

10. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

11. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

12. Верховний Суд зазначає, що принцип в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

13. Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати зробив, зокрема, такі висновки щодо застосування норм процесуального права:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 року у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 917/304/21).

- відшкодування судових витрат, у тому числі, на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (додаткова постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17).

14. З огляду на зазначене у цій додатковій постанові, Судом встановлено, що:

- від Підприємця до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач, зокрема, зазначив, що витрати позивача на правничу допомогу в суді касаційної інстанції орієнтовно складають 6 000,00 грн, остаточний розрахунок яких буде надано в порядку та строки, визначені ГПК України. Відзив на касаційну скаргу надійшов у строк, визначений Судом в ухвалі від 19.03.2026;

- Підприємець у строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанови від 14.04.2026), а саме 19.04.2026, подав до Верховного Суду через «Електронний Суд» заяву про розподіл судових витрат, до якої додані документи, що підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу (див. пункти 5 - 5.1. цієї додаткової постанови);

- до заяви Підприємцем додані квитанції про доставку документів до зареєстрованих електронних кабінетів користувачів ЄСІКС, а саме, відповідача та третьої особи 19.04.2026.

15. Ураховуючи пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, а також викладене у додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17, Суд дійшов висновку, що Підприємець дотримався вимог ГПК України, які передбачені статтями 124, 126, 129 ГПК України, зазначивши про витрати на професійну правничу допомогу, заявивши клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подавши докази на їх підтвердження у межах визначеного законом строку.

16. Підприємцем також дотримано вимоги частини дев`ятої статті 80 ГПК України (див. пункт 14 цієї постанови).

17. За таких обставин, правові підстави для залишення без розгляду заяви Підприємця про розподіл судових витрат або відмови в задоволенні такої заяви у зв`язку з недотриманням останнім вимог, передбачених статтями 80, 124, 126, частиною восьмою статті 129 ГПК України, відсутні.

18. Як убачається зі змісту поданої заяви, Підприємець просить стягнути з ТОВ «А.М.В. - Карпати» витрати на правничу допомогу, понесені заявником у зв`язку з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

19. Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

20. Розглядаючи заяву Підприємця, Суд враховує, що предметом розгляду у цій справі було визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

21. Матеріали справи містять копії таких документів:
- копію договору від 14.04.2024 про надання правової допомоги;
- копію додаткової угоди від 09.03.2025 до договору;
- копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2026;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокатом Вовканичем Сергієм Михайловичем, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на представництво інтересів Підприємця, зокрема, у суді касаційної інстанції.

22. Суд відзначає дати документів, які надані на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи правову природу цих документів, умов договору про надання правової допомоги, сутність представництва у суді.

23. Верховний Суд виходить з того, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

24. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

24.1. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і, навпаки, підставою для виплати гонорару, визначеного у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункти 130, 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

24.2. Отже, погодинна форма обчислення гонорару адвоката базується на погодинній ставці надання послуг адвокатом, помноженій на кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг.

24.3. Сторона, яка претендує на відшкодування витрат на правничу допомогу, зобов`язана надати належні та допустимі докази, що підтверджують фактично виконані роботи (надані послуги). При погодинній формі обчислення гонорару обсяг виконаних робіт та наданих послуг повинен включати детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок часу, витраченого адвокатом (пункт 16 додаткової постанови Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 359/8573/20).

25. У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

26. Колегія суддів касаційної інстанції також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

27. Також частини четверта - шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.

28. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

29. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

30. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

31. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

32. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

33. Отже, процесуальним законом передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

34. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

35. У пункті 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи».

36. Таким чином, вирішуючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

36.1. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядає конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення

37. Надані докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

38. При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

39. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що надані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими. 

40. Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

41. Верховний Суд зазначає, що у матеріалах справи міститься, зокрема, відзив Підприємця на касаційну скаргу ТОВ «А.М.В. - Карпати», підписаний представником Підприємця (адвокатом Вовканичем С.М.), у якому останній заперечував проти доводів скаржника та просив Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

42. У судовому засіданні, яке відбулося 14.04.2026, представник Підприємця участі не брав, подав клопотання про відкладення розгляду справи, втім Суд протокольною ухвалою відхилив клопотання представника Підприємця про відкладення розгляду справи.

43. Верховний Суд виходить з того, що з акта виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокат надав Підприємцю послуги з правничої допомоги на суму 5 000,00 грн (з розрахунку вартості однієї години роботи адвоката 1 000,00 грн), яка включає в себе: вивчення касаційної скарги відповідача на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, оформлення, формування та подання до Касаційного господарського суду відзиву на касаційну скаргу (відзив надійшов до суду 03.04.2026), кількість затрачених годин - 5.

44. Суд відзначає, що в акт не включено як-от написання клопотання та / або участь представника у судовому засіданні, водночас Суд враховує, що, по-перше, правова позиція Підприємця з моменту подачі позову до суду стала і не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, по-друге, адвокат Вовканич С.В., у тому числі, надавав правову допомогу Підприємцю у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають, а тому, на переконання Суду, ураховуючи вищенаведені критерії, зокрема, необхідності, дійсності адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, а також фактичні обставини цієї справи, складність предмета спору, обґрунтованість в аспекті вивчення матеріалів справи та безпосередньо касаційної скарги, розмір гонорару не є дійсно необхідним та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності. 

45. Таким чином, керуючись зазначеними у пунктах 31-33 цієї додаткової постанови критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши заяву Підприємця та документи щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів касаційної інстанції, з огляду на міркування, викладені у цій додатковій постанові, дійшла висновку про не покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн на ТОВ «А.М.В. - Карпати», та покладення витрат у розмірі 3 000,00 грн, а в іншій частині слід відмовити. 

46. Отже, ураховуючи наведене, оцінивши надані заявником докази, виходячи з наведених вище критеріїв, їх оцінки, викладеної у пункті 44 цієї додаткової постанови, та керуючись статтями 2, 73, 75-79, 80, 123, частиною п`ятою статті 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «А.М.В. - Карпати» на користь Підприємця 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критеріям справедливості, необхідності, дійсності та розумності їхнього розміру. В іншій частині заяви Суд не покладає такі витрати на ТОВ «А.М.В. - Карпати».

Керуючись статтями 2, 123, 129, 221, 244 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В. - Карпати» на користь Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

3. У задоволенні іншої частини заяви Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича про розподіл судових витрат відмовити.

4. Доручити Господарському суду Закарпатської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов