КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, військова частина НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1  притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 18 квітня 2025 року о 01 годині 41 хвилин, в Київській області, м. Біла Церква по вул. Михайла Грушевського, 4, керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 58 від 18.04.2025 року. Від керування відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки без порушень ПДР. Вказаними діями порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказав, що з відеозапису, який долучено до матеріалів справи, не вбачається хто саме керував транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 , а також не вбачається, що водій даного автомобіля порушив правила дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що даний відеозапис зафіксований на прилад який не вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, таким чином вважає відеозапис неналежним та недопустимим доказом.

Зазначає, що працівник поліції не повідомив за допомогою якого саме приладу Драгера проводиться огляд, а саме не повідомив його серії та номер. Після проходження огляду, результат тесту вказав 1,59‰, з чим він не погодився відтак, йому запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що він висловив свою згоду. Вказує й на те, що в КНП Таращанській міській лікарні м. Тараща лікар, що проводила огляд також не повідомила йому за допомогою, якого саме Драгеру буде здійснюватися відповідний огляд, а працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 порядок використання приладу Драгер. Крім того, ні лікар, ні поліцейські не запитали його чи вживає він ліки, після того як він повідомив їх що має поранення та декілька контузій.

Також наголошує на тому, що за результатами огляду в медичному закладі він не погодився знову з результатом який показав 1,41‰, після чого провели повторний огляд, та не повідомили його результат, а одразу почали заповнювати документи. Разом з тим, вказує, що в матеріалах справи відсутній медичний висновок №58, про який вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, а також відсутній і Акт тимчасового вилучення транспортного засобу, що є порушенням процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Насамперед необхідно зазначити, що апеляційним судом вчинялись дії для належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника Проценко О.В. про дату та час судового розгляду. Разом з тим, 20 квітня 2026 року від захисника Проценко О.В. на адресу суду надійшла заява за вх. №48681, в якому захисник просила розглянути апеляційну скаргу за відсутності її та ОСОБА_1 . Крім того, у вказаній заяві захисник заявляє протилежні від апеляційної скарги вимоги, зазначивши, що протокол про адміністративне правопорушення було складено 18 квітня 2025 року, а тому, на думку захисника, станом на день розгляду справи 20 квітня 2026 року пройшов один рік з дня вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і керуючись ст.ст. 38, 247 КУпАП, просить закрити провадження у справі (а. с 99).

Таким чином відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд вважає за можливим розглянути дану апеляційну скаргу у відсутність учасників судового провадження у зв`язку з тим, що учасники справи були обізнані про день, час і місце розгляду справи.

Що стосується можливої участі прокурора у судовому розгляді, судом апеляційної інстанції здійснювалось заходи для повідомлення прокурора про дату та час судового засідання, шляхом направлення листів на офіційну електронну пошту. Разом з тим, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не збирав нових доказів, а розглядав апеляційну справу на підставі наявних матеріалів в межах апеляційної скарги, не можна стверджувати, що під час апеляційного перегляду суд перебирав на себе не притаманні функції, а саме сторони обвинувачення.

Крім того, у аналогічних справах Київська міська прокуратура направляла ряд листів з ідентичним змістом, зокрема лист № 23-153вих-22 від 17.11.2022 року, у яких вказувала, що законодавством України прокуратуру не наділено повноваженнями щодо підтримання обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, таким чином участь прокурора у розгляді такої категорії справ законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень органів прокуратури. Вказану позицію Київська міська прокуратура просить враховувати при розгляді аналогічних справ (а. с. 101-102).

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо допустимих, належних доказів, які свідчать про обґрунтованість висновків судді першої інстанції, як щодо фактичних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і доведеності вини ОСОБА_1 у його вчиненні, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №303880 від 18.04.2025 року (а.с.1), підтверджуються також наявними у справі та дослідженими під час її розгляду в суді першої інстанції доказами, а саме: 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції від 18.04.2025 року (а.с.5);
- висновком приладу Драгер, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат 1,59‰ (а.с.6);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 58 від 18.04.2025 року (а.с.7);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.8);
- відеозаписом нагрудних камер працівників патрульної поліції (а. с. 10).

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, з огляду на що суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п. 2.9а. ПДР України, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху і утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписи, які було вивчено судом апеляційної інстанції відображають зміст даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відеозаписом зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час комендантської години, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування ним транспортним засобом та відсутність підстав для зупинки є безпідставними. 

В ході спілкування працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або у лікаря-нарколога, на що водій погодився пройти огляд за допомогою приладу Драгер, результат 1,59‰. З вказаним результатом ОСОБА_1 не погодився, внаслідок чого працівники поліції доставили його до закладу охорони здоров`я, результат огляду проведеного лікарем-наркологом 1,41‰. ОСОБА_1 вказав, що алкогольні напої не вживав та має контузії. Через деякий проміжок часу ОСОБА_1 повторно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, після чого лікар-нарколог склав висновок та акт огляду. В подальшому працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. 

Доводи апелянта про те, що відеозапис зафіксований на прилад, який не вказаний в протоколі, не заслуговують на увагу, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №303880 від 18.04.2025 року відносно ОСОБА_1 у графі №11 «До протоколу додаються» зазначено: відео з реєстратора 70 mai_d062_38a, відео з БК Моторола 477940, 475532.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність вказаного у протоколі медичного висновку №58 не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи на аркуші 7 знаходиться вказаний висновок. 

Що стосується твердження апелянта про те, що після третього огляду на стан алкогольного сп`яніння лікар-нарколог не повідомила ОСОБА_1 результат огляду, а також про неповідомлення йому номеру і серії приладу Драгер, яким здійснювався огляд, то як вірно зазначив у своїй постанові суд першої інстанції, вказане не спростовує як викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, так і перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. 

Будь яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Що стосується змісту заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Проценко О.В. про закінчення, на її думку, строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, то апеляційний суд зазначає наступне. 

У відповідності до правил ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Враховуючи, що на час винесення постанови Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 03 листопада 2025 року, з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП річний термін накладення адміністративного стягнення не сплинув, таким чином судом першої інстанції накладено адміністративне стягнення у строки відповідно до вимог ст. 38 КУпАП, а тому відсутні підстави для закриття провадження з цих підстав.

З урахуванням вищенаведеного, а також наявних у справі доказів, які були оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вбачає жодних правових підстав для того, щоб погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, оскільки вина ОСОБА_1 доведена сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, в той час як доводи поданої апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану скаргу без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя - 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 357/6453/25
Апеляційне провадження № 33/824/780/2026
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Суддя у першій інстанції - Дорошенко С.І.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.