ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/11232/24 Головуючий суддя І інстанції Бунін Є. О.
Провадження № 22-ц/818/1898/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року   м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2025 року, у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в :
До суду надійшла скарга ОСОБА_1 дії державного виконавця Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі, та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнати неправомірним розрахунок заборгованості № 73170134 від 11.12.2024, який здійснено державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С.; зобов`язати державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцеву О.С. або іншу уповноважену особу, в провадженні якої перебуває виконавче провадження № 73170134, здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.08.2018 до 31.08.2023 з урахуванням сплачених сум в цей період у розмірі 46368,89 гривень
Обґрунтовуючи заявлені вимоги скаржник зазначив, що Чугуївським міським судом Харківської області по справі № 636/774/17 від 07.04.2017 ухвалене рішення, яким суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2017 та до його повноліття.
14.09.2023 за заявою ОСОБА_2 Чугуївським міським суд Харківської області видано дублікат виконавчого листа по справі № 636/774/17.
30.10.2023 державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 73170134.
12.11.2024 представником ОСОБА_4 була подана заява щодо долучення до матеріалів справи довідок з пенсійного фонду, виписок з банку про сплату аліментів, довідку про утримані аліменти з місця роботи тощо.
11.12.2024 державним виконавцем Гаркавцевою О.С. сформований розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню № 73170134.
Скаржник вважає, що такі дії державного виконавця є неправомірними, зважаючи на викладене нижче.
Відповідно до розрахунку заборгованості від 11.12.2024 загальна сума, яка сплачена добровільно та стягнута виконавцем дорівнює 50 948,77 грн, однак державним виконавцем ОСОБА_5 не враховані грошові кошти, при переказі яких в призначенні не було зазначено «аліменти». Перекази здійснювалися як через термінал самообслуговування, так і через додаток Приват24, одержувач: ОСОБА_2 , зокрема перекази від: 02.08.2018 на суму 1005,00 гривень; 07.10.2019 на суму 2000,00 гривень; 20.09.2021 на суму 300,00 гривень;12.08.2022 на суму 1997,00 гривень; 22.02.2022 на суму 1200,00 гривень; 27.05.2023 на суму 1500,00 гривень; загальна сума грошових коштів складає 8002,00 гривень, що підтверджується випискою № LA79Q5NEHIM0A2MR з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.09.2023 та випискою № Q2PV6F6AEAFIELKS з АТ КБ «Приватбанк».
Добровільно, після досягнення сином 14 років, заявник переказував на особисту картку сина грошові кошти, у період з липня 2021 року до серпня 2023 року, що підтверджується випискою № НОМЕР_1 з АТ КБ «Приватбанк» від 13.09.2023, одержувач ОСОБА_3 у загальній сумі 19187,89 гривень.
У травні 2024 року з доходу (пенсії) ОСОБА_1 було утримано 1490,00 гривень, що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 06.11.2024, однак відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 11.12.2024, державним виконавцем Гаркавцевою О.С. у травні 2024 року було зараховано лише 1121,00 гривень, в той час, як утримано 1490,00 гривень.
Також заявник зазначає, що наявні грошові перекази, які здійснювались через термінали самообслуговування, відомості про які відсутні у виписках з банку, а саме: 
-01.03.2018 на суму 1000,00 гривень;
-02.04.2018 на суму 1000,00 гривень;
-03.05.2018 на суму 1000,00 гривень;
-01.11.2018 на суму 1000,00 гривень;
-03.12.2018 на суму 1000,00 гривень;
-06.03.2019 на суму 1000,00 гривень;
-01.09.2019 на суму 1000,00 гривень;
-01.10.2019 на суму 1000,00 гривень;
-04.11.2019 на суму 1500,00 гривень;
-09.12.2019 на суму 1000,00 гривень;
-02.03.2020 на суму 2400,00 гривень;
-01.12.2020 на суму 2400,00 гривень;
-31.12.2020 на суму 1200,00 гривень;
-01.03.2021 на суму 2400,00 гривень.
Загальна сума грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_2 складає 18900,00 гривень.
Ухвалою від 18.03.2025 року витребувано у АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570: банківські виписки про рух грошових коштів за рахунком ІВАN НОМЕР_2 , відкритим на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2018 до 31.05.2023; банківські виписки про рух грошових коштів за рахунком ІВАN НОМЕР_4 , відкритим на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.07.2021 до 31.08.2023.
Державний виконавець Гарькавцева О.С. подала до суду заперечення на скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні вказаної скарги. Обґрунтовуючи заперечення зазначила, при поданні до відділу державної виконавчої служби стягувачем заяви про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не було повідомлено про факти добровільної сплати аліментів на утримання дитини до відкриття виконавчого провадження. Також, не повідомлялося та не надавалося підтвердження ані боржником, ані стягувачем про відсутність між ними зобов`язальних правовідносин, окрім аліментних. При розрахунку заборгованості з аліментів в якості аліментних платежів грошових коштів, при переказі відсутнє позначення «аліменти». Підтвердженням салати аліментів на утримання дитини згідно рішення суду у добровільному порядку є вказівка на це в призначенні платежу, зокрема наявність слова «аліменти». Інші призначення платежу не дозволяють ідентифікувати грошові кошти, що сплачувались на рахунок стягувача, як аліментні платежі.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу, та задовольнити його скаргу у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована наступним.
Суд погодився з твердженням, що аліментними можуть визнаватися виключно ті платежі, у призначенні яких прямо зазначено слово «аліменти», тоді як Сімейний кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження» не містять жодної норми, яка встановлювала таку обов`язкову умову.
Суд першої інстанції не врахував, що аліменти з своєю правовою природою є обов`язком з фактичного утримання дитини, а не виключно банківською операцією з певним формулюванням призначення платежу, погодившись із запереченнями державного виконавця, суд фактично визнав, що фактичне отримання коштів стягувачем не має правового значення без формального слова «аліменти».
Судом не було враховано практику Верховного Суду у справах №755/18003/15-ц, №648/1102/19.
Судом безпідставно підтримано позицію державного виконавця, за якою обов`язок доведення правової природи кожного платежу як аліментного покладається виключно на боржника.
Суд не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, обмежившись формальним відтворенням позиції державного виконавця.
Суд безпідставно погодився з запереченнями державного виконавця щодо неможливості врахування коштів, сплачених безпосередньо на банківський рахунок дитини після досягнення нею 14 років.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – Зворотній А.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу залишити без змін.
Відзив мотивовано наступним.
Боржник зазначає про неврахування державним виконавцем при нарахуванні заборгованості, що оформлено Розрахунком заборгованості від 11.12.2024, нібито сплачених ним в рахунок аліментів 8002,00 грн. Проте, сплата зазначених коштів в рахунок аліментів не підтверджено призначенням платежу та заперечується Стягувачем.
Після 15.05.2015 року технічна можливість чітко визначати призначення платежу при сплаті через термінали самообслуговування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» існувала у всіх платників. Зазначені скаржником платежі були зроблені за період з 02.08.2018 по 27.05.2023, що спростовує відсутність технічної можливості у скаржника визначити призначення платежу. Окрім того, з усіх зазначених скаржником платежів лише 3 були здійснені через термінал самообслуговування. Всі інші зроблені через касу банку або через додаток Приват24, що також виключає відсутність технічної можливості визначити призначення платежу.
Отримані від Боржника грошові кошти за усною домовленістю сторін Стягувач використовувала для погашення додаткових витрат на дитину, зокрема: занять спортом, вивчення іноземної мови, отримання послуг репетиторів, лікування тощо.
Звертає увагу, що перерахуванням Боржником грошових коштів на погашення додаткових витрат на особистий рахунок дитини мало місце після припинення перерахування Боржником грошових коштів на погашення додаткових витрат на дитину на рахунок Стягувача (матері дитини), що також було здійснено за усною згодою всіх трьох осіб.
Частина наданих Боржником чеків взагалі не містять інформацію та не є «читаємими», тому взагалі не можуть вважатись належними та допустимими доказами сплати аліментів.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, та їх явка не визнана судом обов`язковою, що відповідно до змісту ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником (боржником) докази не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, такого призначення цих платежів, вони не підтверджені стягувачом, а відтак обґрунтовано не були враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, а тому дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Відповідно до статті 447 ЦПКУкраїни сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно статті 1ЗаконуУкраїни«Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої і другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Згідно зі статтею 71 СК України порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У статті 195 СК України закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України).
З наданої заявником (боржником) ОСОБА_1 інформації про окремі операції по платіжній картці, на яку він посилається як на підставу своїх вимог про добровільне перерахування аліментів на картковий рахунок , вбачається, що вказані платіжні документи не містять відомостей щодо «призначення платежу» - сплата аліментів, також їх періодичність та розмір, не дає суду можливості визначити, з якою метою кошти були перераховані скаржником на рахунок стягувача.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Так, у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 (провадження 61-7389св25) касаційний суд висловся про те, що перекази з формулюванням «переказ власних коштів» або без зазначення мети не можуть автоматично зараховуватися як сплата аліментів, навіть якщо інших боргів між сторонами не існує.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справах №2-4665/2008 від 12.01.2022 р., №707/999/21 від 25.01.2023 р, та у постанові ВС від 31 жовтня 2024 року у справі № 545/1241/20 (провадження № 61-11846св24) .
Судом встановлено, що Чугуївським міським судом Харківської області по справі № 636/774/17 від 07.04.2017 ухвалене рішення, на підставі якого вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2017 та до його повноліття.
На виконання вказаного рішення 02.10.2023 видано виконавчий лист № 636/774/17.
Постановою державного виконавця від 30.10.2023 відкрито виконавче провадження № 73170134 для примусового виконання вказаного виконавчого листа.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 11.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа №636/774/17 від 03.10.2023 становить 44013,63 гривень.
Згідно наданих представником боржника копій квитанцій, ОСОБА_1 сплачував на рахунок ОСОБА_2 кошти згідно наступних квитанцій: 02.08.2018 на суму 1005,00 грн;07.10.2019 на суму 2000,00 грн; 20.09.2021 на суму 300,00 грн; 12.08.2022 на суму 1997,00 грн; 22.02.2022 на суму 1200,00 грн; 27.05.2023 на суму 1500,00 грн; Загальна сума грошових коштів складає 8002,00 грн, що підтверджується випискою № LA79Q5NEHIM0A2MR з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.09.2023 та випискою № Q2PV6F6AEAFIELKS з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Після досягнення сином 14 років, заявник переказував на особисту картку сина ОСОБА_3 грошові кошти, у період з липня 2021 року до серпня 2023 року. Що підтверджується випискою № LA79Q5NEHIM0A2MR з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.09.2023, у загальній сумі 19187,89.
Також заявник зазначає, що наявні грошові перекази, які здійснювались через термінали самообслуговування, відомості про які відсутні у виписках з банку, а саме : - 01.03.2018 на суму 1000,00 грн; - 02.04.2018 на суму 1000,00 грн; - 03.05.2018 на суму 1000,00 грн; - 01.11.2018 на суму 1000,00 грн; - 03.12.2018 на суму 1000,00 грн; - 06.03.2019 на суму 1000,00 грн; - 01.09.2019 на суму 1000,00 грн; - 01.10.2019 на суму 1000,00 грн; - 04.11.2019 на суму 1500,00 грн; - 09.12.2019 на суму 1000,00 грн; - 02.03.2020 на суму 2400,00 грн; - 01.12.2020 на суму 2400,00 грн; - 31.12.2020 на суму 1200,00 грн; - 01.03.2021 на суму 2400,00 грн.
Загальна сума грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_2 складає 18900 грн.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
За таких обставин та відповідно до вказаних норм права та правових висновків касаційного суду, надані заявником (боржником) докази не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак обґрунтовано не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з вище зазначеного, висновок суду про відсутність підстав для врахування переказів грошових коштів здійснених ОСОБА_1 в якості аліментів без зазначення призначення платежу відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 01 червня 2026 року.
Головуючий  В.Б. Яцина.

Судді  Ю.М. Мальований. 
О.Ю.Тичкова.