ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/6208/26
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, 

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фону в Запорізькій області № 063550007894 від 08.01.2026 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» з 08 січня 2026 року. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що при прийнятті рішення про відмову відповідачем не було враховано та навіть не проаналізовано надані документи, а саме що під час навчання; період студентських канікул, святкові та вихідні дні, фактично проживала разом з батьками в селі Липники Коростенського району Житомирської області. Даний факт підтверджується Архівною довідкою інституту, актом за підписом сусідів. Не зазначено зарахований загальний період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. в тому числі і станом на 01.01.1993, всього: 0 років 09 місяців 14 днів. Позивач у позові зазначає також, що оскільки вона проживала в зоні гарантованого добровільно відселення від 3 років станом на 01.01.1993 року та відповідно їй було видано посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, відповідно до 6 Порядку від 11 липня 2018 року №551.Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 23.02.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 23.02.2026 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 08.01.2026 №063550007894.
Копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 надійшли до суду 03.03.2026.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 11.03.2026. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що за результатами розгляду документів позивача встановлено, що вік позивача становить 54 роки 1 місяць 22 дні, страховий стаж складає 35 років 11 місяців 19 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 зараховано період відповідно довідки №795 від 16.12.2025 з 26.04.1986 по 29.01.1988 — 2 роки 7 місяців 4 дні. Представник відповідача у відзиві зазначає, що акт опитування свідків №175 від 26.142.2025 не є первинним документом підтвердження місця проживання у вказаній зоні. На переконання відповідача, правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала через вебпортал електронних послуг заяву від 02.01.2026 про призначення пенсії за віком.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача, за результатами якої прийнято рішення №063550007894 від 08.01.2026 про відмову у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, що підставою для відмови є відсутність "необхідного пенсійного віку та необхідних кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 років". 
Окрім того, у рішення зазначено: Страховий стаж становить 35 років 11 місяців 19 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.
Абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:
- наявності у такої особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;
- наявності у такої особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, позивач до заяви про призначення йому пенсії додав, зокрема, наступні документи:
- дублікат посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане 05.05.2014 замість № НОМЕР_2 ;
- довідку Липниківського старостинського округу Коростенського району Житомирської області №795 від 16.12.2025, у якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що вона дійсно з 26.04.1986 року по 29.11.1988 року та з 22.06.1994 по 20.09.2006 року була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 , а з 20.09.2006 року по даний час зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_2 . Згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року с. Липники Лугинського району відноситься до зони гарантованого/добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.
- архівну довідку Житомирського державного університету імені Івана Франка від 02.09.2025 №216-Г-371-2025/2025 у якій вказано, що з 01 грудня 1988 року по 12 липня 1989 року була зарахована слухачкою підготовчого відділення денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка; із 01 вересня 1989 року по 30 червня 1994 року була студенткою денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка; із 29 березня 1993 року по 19 травня 1993 року, із 29 вересня 1993 року по 28 грудня 1993 року була направлена на педагогічну практику з відривом від академічних занять в Липницьку СШ Лугинського р-ну Житомирської обл. У вказаній довідці зазначено також періоди канікул.
Окрім того, до заяви про призначенні пенсії позивачем було додано акт опитування свідків від 26.12.2025 №175, який оформлено відповідним актом засвідченим старостою, у якому сусіди - односельці свідчать, що ОСОБА_1 під час літніх канікул, педагогічної практики та екзаменаційної сесії проживала без реєстрації в с. Липники. Акт сформовано на бланку Липниківського старостинського округу Коростенського району Житомирської області.
Щодо посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.
За змістом абзацу 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а та від 30.09.2020 №572/1921/17 та від 30.08.2022 №357/6372/17.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), є достатнім доказом наявності у нього необхідного для призначення пенсії строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.
Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції, що була чинна станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:
- особи, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території цієї зони не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ);
- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років (п.3 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ).
В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:
1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);
2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.
4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.
Зміст правової норми пункту 5 Порядку № 501 свідчить, що нею визначено декілька підстав для видачі особі посвідчення потерпілого категорії 3 серії Б, серед яких не тільки проживання/робота особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, а ще й постійне проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, тобто станом на 26.04.1986.
У довідці Липниківського старостинського округу Коростенського району Житомирської області №795 від 16.12.2025 зазначено, що ОСОБА_1 з 26.04.1986, тобто станом на день аварії на ЧАЕС та по 29.11.1988 була зареєстрована та постійно проживала с. Липники.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, не є документом, який беззаперечно підтверджує факт проживання її проживання/роботи на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, оскільки таке посвідчення могло бути видане їй на підставі постійного проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії (на 26.04.1986).

Щодо періоду проживання на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993.
Суд зауважує, що важливим при визначенні наявності чи відсутності у позивача права на застосування пільги, встановленої статтею 55 Закону №796, є період з 28.06.1986 по 01.01.1993, оскільки приписами вказаної встановлено, що право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, мають особи, які постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом якого особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Так відповідно до архівної довідки Житомирського державного університету імені Івана Франка від 02.09.2025 №216-Г-371-2025/2025 позивач:
з 01 грудня 1988 року по 12 липня 1989 року була зарахована слухачкою підготовчого відділення денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка; 
із 01 вересня 1989 року по 30 червня 1994 року була студенткою денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка;
із 29 березня 1993 року по 19 травня 1993 року, із 29 вересня 1993 року по 28 грудня 1993 року була направлена на педагогічну практику з відривом від академічних занять в Липницьку СШ Лугинського р-ну Житомирської обл. 
Період канікул:
1990 рік: з 26.01. по 08.02 та з 20.07. по 31.08
1991 рік: з 26.01. по 08.02 та з 20.07. по 31.08
1992 рік: з 26.01. по 08.02 та з 20.07. по 31.08
Отже, тривалість канікул щороку становить 1 місяць 26 днів (14 днів - зимові та 1 місяць 12 днів - літні). Всього за 1990-1992 роки - 5 місяців 18 днів.
Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Юридичні факти - це обставини, що виникли у житті певних суб`єктів, з настанням яких правові норми пов`язують настання відповідних юридичних наслідків, тобто виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що обставини (факти), в тому числі факт проживання в зоні радіоактивного забруднення, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, підлягає доказуванню у встановленому порядку.
Варто зауважити, що архівна довідка Житомирського державного університету ім. І.Франка від 02.09.2025 №216-Г-371-2025/2025, на яку посилається позивач, підтверджує лише факт того, що канікули студентів у 1990-1992 навчальних роках мали місце у певні періоди. Однак, така довідка не підтверджує того, що позивач у ці періоди проживала в зоні гарантованого добровільного відселення.
Разом з цим, проживання студентів денних навчальних закладів за місцем проживання батьків у період канікул, є традицією, яка склалася. Однак, щодо конкретної особи така обставина повинна бути доведена у встановленому процесуальному порядку належними доказами, а тому такий факт (обставина) не може бути визнаний загальновідомим.
При цьому, судове рішення має ґрунтувати на доказах, а не на припущеннях.
Про проживання в період вільний від навчального процесу є свідчення сусідів, які оформлені відповідним актом від 26.12.2025 №175, засвідченим старостою.
З урахуванням вказаного, суду дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано інформацію щодо періоду проживання позивача на території радіоактивного забруднення під час літніх та зимових канікул.
Зважаючи на наведене, а також те, що в матеріалах справи наявні належні докази проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення під час навчання в період канікул, суд вважає за необхідне зарахувати до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, вказаних періодів канікул позивача під час навчання у Житомирському державному університеті ім. І. Франка, загальна тривалість яких за 1990-1992 роки становить 5 місяців 18 днів.
При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначається, що до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 зараховано період відповідно довідки №795 від 16.12.2025 - 2 роки 7 місяців 4 дні. 
Отже, враховуючи висновки суду у даній справі, загальний період проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення становить 03 роки 0 місяців 22 дні (5 місяців 18 днів + 02 роки 7 місяців 4 дні), що є достатнім для виникнення у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Тому, роблячи висновки у цій справі судом враховується, що, як вже зазначалось, пенсії зі зниженням пенсійного віку за умовами статті 55 Закону №796-XII на 3 роки призначаються, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення якщо вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, а також додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи з положень частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у взаємозв`язку з нормою статті 55 Закону № 796-XII, необхідний страховий стаж особи у віці 54 роки у 2026 році складає не менше 27 років.
Як встановлено вище судом, позивачу на час звернення до пенсійного органу із заявою від 02 січня 2026 року виповнилося 54 роки, а страховий стаж склав 35 років 11 місяців 19 днів, тобто вік і страховий стаж позивача відповідав вимогам частини другої статті 26 Закону № 1058-IV та частини першої статті 55 Закону № 796-XII; період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить більше 30 років.
Підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах частини другої статті 55 Закону № 796-XII слугували висновки відповідача про недостатній період проживання/роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення.
Однак, враховуючи періоди проживання позивача у с. Липники Лугинського (Коростенського) району Житомирської області, що у сукупності становить понад 3 роки станом на 01 січня 1993 року, суд вважає протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії та утворює достатні підстави для його скасування.
Визначаючись щодо відповідності обраного позивачкою способу захисту порушеному праву слід зважати й на його ефективність у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Обираючи належний спосіб захисту права на пенсійне забезпечення позивача виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є, насамперед, встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
Приписами п. 1 ч. 1. ст. 45 Закону №1078 закріплено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Віку 54 роки, який є пенсійним у даному спірному випадку, позивач досягла 10.11.2025. Із заявою про призначення пенсії звернулась 02.01.2026, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, право на призначення пенсії виникло із 11.11.2025.
Оскільки позивачем дотримано умову проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року, що слугувало єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII, суд доходить висновку, що за результатом розгляд цієї справи слід зобов`язати пенсійний орган призначити позивачу пенсію відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII з 11 листопада 1971 року. Обраний спосіб захисту суд вважає належним, який гарантуватиме, що виниклий між сторонами спір буде остаточно вирішений.
Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69005, ЄДРПОУ: 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 063550007894 від 08.01.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із 11 листопада 2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові втрати у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

13.05.26