П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19973/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
23 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним непроведення Службою безпеки України на користь ОСОБА_1 грошової компенсації на відшкодування утриманого податку з доходів фізичних осіб з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі №560/9937/25.
Зобов`язано Службу безпеки України провести ОСОБА_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі №560/9937/25.
Служба безпеки України подала до Хмельницького окружного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення суду, покликаючись на його незрозумілість. Відповідач просив роз`яснити рішення в частині зобов`язання провести ОСОБА_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі №560/9937/25, якщо згідно з розрахунково-платіжною відомістю позивачу такий податок було компенсовано.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2026 року у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду від 30.01.2026 - відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.05.2026 у справі № 560/19973/25 та роз`яснити рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у справі №560/19973/25 в частині зобов`язання СБУ провести ОСОБА_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі №560/9937/25, якщо згідно з розрахунково-платіжної відомості співробітника №218963 (долучена до відзиву) позивачу компенсовано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15467,02 грн.
Зазначає, що від час воєнного стану державний бюджет зазнає значного навантаження через необхідність фінансування оборони, соціальних виплат та відновлення інфраструктури. У такій ситуації стягнення подвійної компенсації податку на доходи фізичних осіб може призводити до додаткового фінансового тиску на бюджетні ресурси. Це створює ризик нераціонального використання коштів, які могли б бути спрямовані на першочергові потреби держави. Тому питання доцільності таких виплат потребує ретельної оцінки з огляду на обмеженість бюджетних можливостей у період воєнного стану.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду є зрозумілим, а заява відповідача за своїм змістом не спрямована на роз`яснення рішення у розумінні норм процесуального закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Суд може роз`яснити рішення, не змінюючи його змісту по суті.
Незрозумілість судового рішення є оціночним поняттям, а доцільність роз`яснення судового рішення визначається на розсуд суду, який відштовхується від раціональних критеріїв. При вирішенні заяви про роз`яснення судового рішення суд не вирішує питання виконання чи невиконання рішення.
Отже, необхідність роз`яснення судового рішення зумовлюється його незрозумілістю. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, або таке, що є незрозумілим для осіб, які мають його виконувати, чи містить неоднакове тлумачення висновків суду.
Рішенням від 30.01.2026 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Службу безпеки України провести ОСОБА_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі №560/9937/25.
Як видно зі змісту постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026, суд апеляційної інстанції не встановив порушення судом першої інстанції норм закону під час розгляду справи, оцінки обставин та доказів, залишивши рішення без змін.
Колегія суддів зауважує, що резолютивна частина вказаного рішення викладена чітко, однозначно, не містить положень, які б припускали множинне тлумачення або ускладнювали його виконання. Обов`язок відповідача сформульовано конкретно і зрозуміло.
Обґрунтовуючи заяву про роз`яснення судового рішення, відповідач фактично не вказує на незрозумілість тексту рішення або труднощі у розумінні його резолютивної частини.
Натомість відповідач посилається на розрахунково-платіжну відомість за листопад 2025, зазначаючи, що згідно з цим документом суму компенсації ПДФО у розмірі 15467,02 грн. позивачу вже було нараховано та враховано у загальній сумі виплати.
Надаючи оцінку цим доводам у межах повноважень, визначених статтею 254 КАС України, суд звертає увагу на таке.
Надана відповідачем розрахунково - платіжна відомість є виключно внутрішнім документом бухгалтерського обліку органу/установи. Згідно з нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» її призначення полягає у фіксації процесу математичних обчислень: нарахування індексації/грошового забезпечення, визначення розміру податків та зборів, що підлягають утриманню, а також розрахунку сум компенсації. Зазначений документ відображає алгоритм формування кінцевої суми до виплати ("нарахування на папері"), однак за своєю правовою природою не є розрахунковим чи платіжним документом, який посвідчує факт руху коштів від боржника до отримувача.
Належними та допустимими доказами, які підтверджують фактичний рух коштів, є первинні платіжні документи (платіжні доручення, платіжні інструкції) з обов`язковою відміткою органу Державної казначейської служби України про їх виконання, а також банківські чи казначейські виписки з особових рахунків.
Апеляційний суд звертає увагу на юридичну суть утримання податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та його компенсації військовослужбовцям (зокрема, відповідно до вимог Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, затвердженого постановою КМУ №44). Податковий агент зобов`язаний фактично перерахувати утриманий податок до відповідного бюджету (окремим платежем), що і становить факт "утримання". Лише за умови реального стягнення коштів до бюджету виникає обґрунтована підстава для їх "компенсації". Зазначення сум у колонках розрахунково - платіжної відомості "Утримано: Податок з доходів" та "Компенсація податку" демонструє лише застосування бухгалтерією методу взаємозаліку (плюс-мінус однакова сума). Це не дає суду та учасникам справи об`єктивних підстав вважати, що: а) перерахування податку до державного бюджету дійсно відбулося; б) після утримання цього податку була сформована окрема та реально виконана транзакція з його повернення (компенсації) на рахунок позивача.
Відсутність у матеріалах справи відповідних казначейських виписок або платіжних інструкцій щодо перерахування ПДФО до бюджету унеможливлює ототожнення внутрішнього бухгалтерського розрахунку відповідача з фактом реального виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, посилання на вказану відомість не спростовує встановленого судом факту відсутності належних доказів виплати компенсації. Інакше кажучи, відсутність у матеріалах справи відповідних банківських чи казначейських виписок або платіжних доручень, які б відображали відокремлений рух саме цих сум коштів, унеможливлює ототожнення внутрішнього бухгалтерського розрахунку з фактом реального виконання грошового зобов`язання перед позивачем.
Колегія суддів також звертає увагу на розподіл обов`язків щодо доказування у справах адміністративної юрисдикції та стандарт якості доказів. Відповідно до норм КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Реалізація цього обов`язку означає, що суб`єкт владних повноважень повинен надати суду такі докази, які є зрозумілими, належними, допустимими та однозначно підтверджують факт вчинення ним певної дії (у даному випадку - виплати конкретної суми компенсації).
Водночас, ні суд під час розгляду справи, ні позивач як отримувач коштів, не зобов`язані здійснювати самостійний судово-бухгалтерський чи арифметичний аналіз внутрішніх документів боржника, зіставляти колонки, вираховувати різницю між нарахованими та утриманими сумами чи "домислювати" наявність факту компенсації податку шляхом математичних звірок. Надання відповідачем зведеної розрахунково-платіжної відомості, яка містить масив певних неочевидних для неспеціаліста числових даних, кодів та взаємозаліків, без супроводу чіткими платіжними документами, є намаганням перекласти тягар доведення на інших осіб.
Виплата коштів на виконання рішення суду є юридичним фактом, який має доводитись прямо і беззаперечно (наприклад, окремим платіжним дорученням із призначенням платежу "компенсація ПДФО", випискою з казначейського рахунку тощо). Доведення факту повного розрахунку з позивачем у зрозумілий та прозорий спосіб є виключною процесуальною відповідальністю відповідача.
З огляду на вказане вище, доводи заявника, якими обґрунтовано необхідність роз`яснення рішення суду, фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом під час розгляду справи по суті. Суд вважає, що процедура роз`яснення судового рішення (ст. 254 КАС України) не може бути використана як механізм для перегляду встановлених судом обставин щодо відсутності належних доказів виплати, так само як і для встановлення факту виконання чи невиконання рішення суду відповідачем.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення суду є зрозумілим, а заява відповідача за своїм змістом не спрямована на роз`яснення рішення у розумінні норм процесуального закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржене рішення залишається без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.