ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/699/26 Справа № 243/11224/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Прокопцева С.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 17.11.2025 о 15 годині 09 хвилин в м.Слов`янську, вул.Вокзальна, біля буд.8 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння . Огляд проводився за згодою водія у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджує висновок лікаря нарколога № 584, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Прокопцев С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду є незаконною через порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а провадження закриттю. Вказує, що відсутні належні та допустимі докази законності зупинки транспортного засобу, оскільки у протоколі не зазначено підстав зупинки, а у рапорті вони визначені нечітко. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б давали право на зупинку, а також відсутні докази повідомлення водію конкретної причини зупинки. Вважає, що суд не навів належного правового обґрунтування правомірності зупинки та вийшов за межі протоколу. Зазначає, що відсутні докази факту керування транспортним засобом, оскільки саме перебування особи за кермом нерухомого автомобіля не підтверджує керування. Вказує, що для притягнення до відповідальності необхідна наявність одночасно двох обставин керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння, що не доведено. Вважає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки здійснений з порушенням вимог щодо безперервності фіксації. Зазначає, що на відео відсутній момент зупинки транспортного засобу та підтвердження факту керування. Вказує, що суд не врахував вимоги щодо допустимості доказів та презумпції невинуватості, а також не надав належної оцінки обставинам справи, що свідчить про неповне їх з`ясування. Зазначає, що суд не перевірив дотримання порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Вказує на наявність суперечностей у медичному висновку щодо дати та часу його складання, що ставить під сумнів достовірність результатів. Вважає, що ці обставини свідчать про недоведеність вини особи. Вважає, що провадження здійснено без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та з порушенням вимог законності. Просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити адміністративну справу щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
?даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 090595 від 17.11.2025, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, зі змісту якого вбачається, що 17.11.2025 о 15 годині 09 хвилин в м. Слов`янську, вул. Вокзальна, біля буд. 8 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за згодою водія у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджує висновок лікаря нарколога № 584, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
?направленням на огляд, за змістом якого 17.11.2025 о 15-15 год. ОСОБА_1 був направлений для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу, результат огляду – висновок № 584; 
?висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 584 від 18.11.2025, за змістом якого ОСОБА_1 17.11.2025 о 15-40 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння; 
?відеозаписом, доданим до протоколу, з якого вбачається, що рухається службовий автомобіль поліції, який згодом зупиняється, поліцейський виходить з автомобіля та прямує до транспортного засобу ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стоїть на узбіччі дороги з увімкненою аварійною сигналізацією, за кермом вказаного автомобіля перебуває ОСОБА_1 . Далі поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про те, що ним був зупинений транспортний засіб ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 через несправність правого стоп-сигналу. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено водія та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від огляду на місці за допомогою газоаналізатора та погодився пройти огляд в медичному закладі, після чого поліцейські та водій попрямували до медичного закладу. В медичному закладі ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння; 
?рапортом поліцейського В. Сисоєва, за змістом якого під час патрулювання був зупинений транспортний засіб ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомлено водія та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі м. Слов`янськ. В медичному закладі водій пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, результат позитивний, висновок № 584. Водія від керування відсторонено, складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП; 
?витягом з бази ГСЦ, за змістом якого ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_3 . 
Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, ненаведення таких підстав у протоколі, нечіткість посилання у рапорті та неповідомлення водію конкретної причини зупинки є необґрунтованими та безпідставними.
Апеляційним судом за матеріалами справи встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був зупинений у зв`язку з несправністю правого стоп-сигналу, про що поліцейський повідомив ОСОБА_1 під час спілкування, і ця обставина зафіксована на відеозаписі. Така обставина свідчила про наявність очевидної технічної несправності транспортного засобу, що відповідало передбаченим законом підставам для зупинки транспортного засобу.
Саме по собі те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не деталізовано підставу зупинки транспортного засобу, не спростовує факту її наявності, оскільки протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не щодо порушення, яке стало підставою для зупинки. Підстава зупинки підтверджується іншими матеріалами справи, зокрема відеозаписом та рапортом поліцейського, які підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.
Фактична підстава зупинки встановлена з матеріалів справи та не ґрунтується на припущеннях. При цьому ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції або доказів оскарження таких дій у передбаченому законом порядку.
Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі протоколу, є необґрунтованими. Апеляційний суд виходить з того, що перевірка обставин зупинки транспортного засобу здійснюється не з метою зміни фабули обвинувачення, а з метою надання оцінки доводам сторони захисту щодо законності подальшої процедури огляду. Фабула правопорушення, викладена у протоколі, не змінювалась, а обвинувачення ОСОБА_1 полягало саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом також не знайшли свого підтвердження.
Апеляційний суд встановив, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується не лише протоколом про адміністративне правопорушення та рапортом поліцейського, а й відеозаписом, на якому зафіксовано рух службового автомобіля поліції, його зупинку, після чого поліцейський прямує до автомобіля ВАЗ 21061 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на узбіччі з увімкненою аварійною сигналізацією, а за кермом перебуває ОСОБА_1 .
Крім того, з матеріалів відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував ані факт керування транспортним засобом, ані факт його зупинки працівниками поліції. Також пасажир транспортного засобу пояснював, що ОСОБА_1 віз його до травмпункту у зв`язку з переломом ноги, оскільки він сам не міг керувати автомобілем, і ці обставини ОСОБА_1 не спростовував.
Отже, доводи захисника про те, що перебування ОСОБА_1 за кермом нерухомого автомобіля саме по собі не доводить керування, не спростовують встановлених у справі обставин, оскільки факт керування підтверджується сукупністю доказів, а не лише фактом перебування особи на місці водія.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не можна визнати належним та допустимим доказом, оскільки він є неповним, не містить моменту руху та зупинки автомобіля, є необґрунтованими.
Апеляційний суд не має сумнівів щодо достовірності наявного у матеріалах справи відеозапису. Відеозапис як доказ отриманий у порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та оцінити поведінку водія і працівників поліції, які брали участь у складанні матеріалів про адміністративне правопорушення. Він підтверджує спілкування поліцейських із ОСОБА_1 , повідомлення йому причини зупинки, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд, відмову від проходження огляду на місці та згоду пройти такий огляд у медичному закладі.
Відсутність на відеозаписі безпосереднього моменту руху автомобіля або самого моменту його зупинки не є підставою для визнання відеозапису недопустимим доказом і не спростовує факту керування транспортним засобом, оскільки цей факт підтверджується іншими доказами у справі в їх сукупності. Закон не вимагає, щоб факт керування транспортним засобом у кожному випадку підтверджувався виключно відеозаписом моменту руху транспортного засобу.
Апелянтом не наведено об`єктивних даних, які б свідчили про монтаж, підробку або зміну відеозапису, а його твердження щодо недопустимості такого доказу мають характер власної оцінки доказів та не підтверджені матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про недотримання порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння також є необґрунтованими.
Апеляційним судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу під час спілкування з водієм працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, повідомили йому про це та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора відмовився, однак погодився пройти огляд у медичному закладі, що узгоджується з положеннями ст. 266 КУпАП.
У матеріалах справи наявне направлення на огляд, за змістом якого 17.11.2025 о 15-15 год. ОСОБА_1 був направлений для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу. Огляд у медичному закладі проведено 17.11.2025 о 15-40 год., тобто у межах встановленого законом строку. За результатами огляду складено висновок № 584, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що огляд обов`язково мав бути проведений поліцейським на місці зупинки, є безпідставним, оскільки у разі відмови водія від проходження огляду на місці або незгоди з його результатами огляд проводиться у закладі охорони здоров`я. Саме такий порядок у цій справі і був застосований: водію запропоновано пройти огляд, він відмовився від огляду на місці та погодився на огляд у медичному закладі.
Посилання апелянта на суперечності у висновку № 584 щодо дати його складання не спростовують висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. З матеріалів справи вбачається, що направлення на огляд складено 17.11.2025 о 15-15 год., огляд проведено 17.11.2025 о 15-40 год., а саме ці дата і час зазначені у висновку як дата і час огляду. Зазначення у висновку дати 18.11.2025 не нівелює його доказового значення, оскільки зміст документа, направлення на огляд, протокол, рапорт та відеозапис узгоджуються між собою щодо факту проходження огляду саме 17.11.2025 після зупинки транспортного засобу.
Доводи про те, що неможливо одночасно провести огляд, визначити його результати та скласти висновок, ґрунтуються на припущеннях апелянта. Будь-яких належних доказів того, що огляд проведено з порушенням встановленого порядку, висновок № 584 є підробленим, недостовірним або складеним неуповноваженою особою, стороною захисту не надано.
Твердження апелянта про порушення принципу презумпції невинуватості та недоведеність вини ОСОБА_1 є безпідставними. Вина особи встановлена не на припущеннях, а на сукупності належних та допустимих доказів: протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд, висновку лікаря № 584, відеозаписі, рапорті поліцейського та витягу з бази ГСЦ. Вказані докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного та в сукупності підтверджують як факт керування транспортним засобом, так і перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин справи не знайшли свого підтвердження. Апеляційний суд перевірив матеріали справи та встановив, що істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, з`ясовані повно: встановлено час, місце та обставини події, факт керування транспортним засобом, наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, дотримання процедури направлення та проходження огляду, а також результат такого огляду.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя