ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4261/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ХРОМ САЙКЛС» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХРОМ САЙКЛС» (далі – ТОВ «ХРОМ САЙКЛС», позивач) звернулося з позовом до Львівської митниці (далі – митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000308/2 від 02.03.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через уповноваженого декларанта з метою декларування товарів на митний пост Львівської митниці подано митну декларацію, що відповідно до положень статті 264 Митного кодексу України (далі – МК України) зареєстрована за №26UA209230018323U7. Окрім того, декларантом були заявлені та надані до митного оформлення інші документи на підставі яких товар був куплений та доставлений до митного кордону України.
Вважаючи, що усіх документів недостатньо відповідачем щодо було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000308/2 та складено картку відмови у прийнятті митної декларації №UA209230/2026/000594. 
У графі № 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості Львівська митниця зазначає, що митна вартість товарів, що ввозяться в адресу ТОВ «Хром Сайклс» нібито не може бути визнано за основним методом, адже подані документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачено за товар.
На переконання позивача, підстав для витребування додаткових документів у митного органу не було, оскільки жоден із поданих документів не містив розбіжностей, ознак підробки чи неповноти відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Митниця, всупереч вимогам частини третьої статті 53 та частини другої статті 55 МК України, не навела конкретних обґрунтованих причин сумнівів, не провела консультацій із декларантом, а лише формально направила електронне повідомлення із переліком загальних документів.
З огляду на це, позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статей 52-55, 57, 58 МК України, а також пунктів 1, 8 статті 257 цього Кодексу, що регламентують порядок декларування та перевірки митної вартості.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відзиві на позовну заяву від 24.04.2026 представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності:
1) товар постачається за прямим Контрактом від виробника за № 22-1-2025 від 04.11.2025, однак документи, які підтверджують ТМ та виробника до митного оформлення декларантом не надано;
2) відповідно до п.3.1 Контракту оплата продукції здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми замовлення та/або Контракту сплачує покупець на умовах попередньої оплати за товар, що сплачується частинами. Слід зазначити, що надані декларантом до митного оформлення копії платіжних документів №35 від 12.11.2025 та №38 від 10.12.2025 не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки не містять відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за таким банківським документом;
3) відповідно п.1.1 Контракту продавець продає, а покупець купує аксесуари та частини до велосипедів в кількості за цінами і на умовах викладених в Додатках (інвойсах), які є невід`ємною частиною цього Контракту. Наданий до митного оформлення інвойс № 22-1-2025 від 08.12.2025 підписаний лише стороною Продавця та не містить підпису Покупця;
4) у графі 17 та графі 23 наданої до митного оформлення CMR № 493176 від 25.02.2026 наявні штампи перевізника PE Omelianiuk Mykhailo, однак документи, які визначають договірні відносини з PE Omelianiuk Mykhailo та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні;
5) експортна декларація № 021720250000371261 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Крім того, гр. «країна призначення» вищевказаної декларації містить запис «POL», що суперечить умовам угоди. У декларації вказані умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт поставки товару. Також у графі «номер інвойсу (договору)» вищевказаної декларації зазначено документ, який до митного оформлення декларантом не надавався. Таким чином, експортна митна декларація країни відправлення не містить всіх відомостей необхідних для ідентифікації числових значень складових митної вартості по товару і не може бути використана митним органом як додаткова інформація.
З урахуванням наведеного уважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є такими, що відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими.
Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
Між ТОВ «Хром Сайклс» (Покупець) та HEBEI PUSAI BAISIKE BICYCLE CO. LTD (Продавець) було укладено Договір №22-1-2025 від 04.11.2025, де продавець продає, а покупець купує аксесуари та запчастини до велосипедів в кількості, за цінами у на умовах викладених в Додатках (Інвойсах), які є невід`ємною частиною цього Контракту (пункт 1.1. Договору).
Відповідно до пункту 1.2. Договору, загальна сума Контракту складає 4 683 доларів США.
Продавець поставляє Продукцію на умовах FOB TIANJIN, Китай, що вказується в Інвойсах та рахунках, відповідно до Інкотермс 2010 (пункт 2.1. Договору).
Згідно із пунктом 2.2. Продавець здійснює поставку товару впродовж 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця.
Розділом 3 встановлено, що оплата здійснюється на таких умовах: 100% від загальної суми замовлення та/або контракту сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за Товар, що оплачується частинами: 1300 доларів США (аванс) і 3 383 доларів США (баланс). Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на р/р Продавця. Всі платежі за Контрактом здійснюються у валюті долар США.
На виконання вищевказаного Контракту компанією-експортером HEBEI PUSAI BICYCLE CORP 04.11.2025 було складено проформу -інвойс на ввезення партії товарів на загальну суму 4683 доларів США.
Для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України транспортного засобу, а саме: «Частини до велосипедні корзини для багажника або фронтальні, сітчасті або плетені, з кріпленнями та аксесуарами в асортименті (артикул PS-CK 002, PS-CK-018, PS-CK-015), додаткові бічні (тренувальні) колеса для дитячого велосипеда (артикул – PS-CL-0011), Виробник HEBEI PUSAI BICYCLE CORP», ТОВ «Хром Сайклс» подав до Львівської митниці № 26UA20923001823U7.
Для підтвердження митної вартості транспортного засобу позивачем додано: пакувальний лист №22-1-2025 від 08.12.2025; рахунок-фактуру №22-1-2025 від 08.12.2025; Коносамент від 21.12.2025; автотранспортну накладну №493176 від 25.02.2026; статус особи, яка подає митну декларацію №2; банківський платіжний документ, що стосується товару №35, 38; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №345/2-2026 від 19.02.2026; контракт №22-1-2025 від 04.11.2025; Договір про надання послуг митного брокера №02/2020 від 10.05.2020; Договір (контракт) про перевезення №11-2025 від 09.12.2025; електронний сертифікат про преференційне походження товару від 30.12.2025; копію експортної митної декларації №021720250000371261 від 16.12.2025.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:
1) товар постачається за прямим Контрактом від виробника за № 22-1-2025 від 04.11.2025, однак документи, які підтверджують ТМ та виробника до митного оформлення декларантом не надано;
2) відповідно до п.3.1 Контракту оплата продукції здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми замовлення та/або Контракту сплачує покупець на умовах попередньої оплати за товар, що сплачується частинами. Слід зазначити, що надані декларантом до митного оформлення копії платіжних документів №35 від 12.11.2025 та №38 від 10.12.2025 не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки не містять відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за таким банківським документом;
3) відповідно п.1.1 Контракту продавець продає, а покупець купує аксесуари та частини до велосипедів в кількості за цінами і на умовах викладених в Додатках (інвойсах), які є невід`ємною частиною цього Контракту. Наданий до митного оформлення інвойс № 22-1-2025 від 08.12.2025 підписаний лише стороною Продавця та не містить підпису Покупця;
4) у гр.17 та гр. 23 наданої до митного оформлення CMR № 493176 від 25.02.2026 наявні штампи перевізника PE Omelianiuk Mykhailo, однак документи, які визначають договірні відносини з PE Omelianiuk Mykhailo та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні;
5) експортна декларація №021720250000371261 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Крім того, гр. «країна призначення» вищевказаної декларації містить запис «POL», що суперечить умовам угоди. У декларації вказані умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт поставки товару. Також у графі «номер інвойсу (договору)» вищевказаної декларації зазначено документ, який до митного оформлення декларантом не надавався. Таким чином, експортна митна декларація країни відправлення не містить всіх відомостей необхідних для ідентифікації числових значень складових митної вартості по товару і не може бути використана митним органом як додаткова інформація.
Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларантом додатково було надано: проформу-інвойс, ліцензію виробника (без перекладу), банківський платіжний документ №78 від 24.02.2026. Повідомлено, що інших документів для підтвердження митної вартості немає.
В оскаржуваному рішенні Львівською митницею зазначено, що Наданий на вимогу митного органу банківський платіжний документ №78 від 24.02.2026 не може бути взятий до уваги в якості банківського платіжного документу, що стосується оплати транспортно експедиційних послуг, оскільки: згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2 (далі – Положення № 2), для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі Постанова № 216) не містить відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за таким банківським документом. Отже, декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за отримані транспортно-експедиційні послуги, а саме банківських платіжних інструкцій, передбачених Положенням № 2 та Постановою № 216. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано.
Оскільки документи, що були подані на вимогу митного органу, не усувають вищезазначені невідповідності, а інші додаткові документи не надано, тому відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000308/2 від 02.03.2026, відповідно до графи 33 даного рішення, джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала: товар № 1: МД № 100100/2026/23146 від 09.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками «частини та пристрої для велосипедів…» становить 5,03 дол. США/кг. 
Також, у зв`язку з винесенням рішення, Львівською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2026/000594.
Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000308/2 від 02.03.2026 протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про його оскарження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Однією з підстав для здійснення коригування митної вартості товарів стало те, що відповідно до п.3.1 Контракту оплата продукції здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми замовлення та/або Контракту сплачує покупець на умовах попередньої оплати за товар, що сплачується частинами. Слід зазначити, що надані декларантом до митного оформлення копії платіжних документів №35 від 12.11.2025 та №38 від 10.12.2025 не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки не містять відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за таким банківським документом.
Судом встановлено, що в процесі здійснення господарської діяльності компанією-експортером 04.11.2025 було виставлено проформу-інвойс на партію товарів загальною вартістю 4 683 доларів США. У проформі-інвойс визначено умови оплати, зокрема, 30% передоплата та 70% перед доставкою.
У зв`язку із наведеним, позивачем на розрахунковий рахунок експортера 12.11.2025 було сплачено аванс 30% від загальної вартості товарів, що підтверджується банківським платіжним документом від 12.11.2025 №35, у графі №70 «Призначення платежу» міститься посилання на укладений між сторонами Контракт та міститься примітка, що має місце передоплата 30% за поставку товару. Вказана платіжна інструкція засвідчена електронно-цифровим підписом установи Банку. Додатково, перед відправкою товару було оплачено 70% загальної вартості товару. Підтвердженням цього є долучена до митного оформлення платіжна інструкція №38 від 10.12.2025 на суму 3 383 доларів США. У графі №70 «Призначення платежу» міститься посилання на укладений між сторонами Контракт №22-1-2025 від 04.11.2025 та зроблено примітку, що має місце оплата 70% від вартості товару.
Відповідно до приписів частин другої шостої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 № 1591-IX (далі – Закон № 1591-IX) платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.
Частиною другою статті 47 Закону № 1591-IX встановлено, що у разі зазначення платником у платіжній інструкції дати валютування надавач платіжних послуг платника зобов`язаний забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок надавача платіжних послуг отримувача протягом операційного дня в зазначену дату валютування. До настання дати валютування сума платіжної операції обліковується на рахунку надавача платіжних послуг платника.
За приписами частини першої статті 48 Закону № 1591-IX надавачі платіжних послуг зобов`язані забезпечити виконання платіжної операції в повній сумі, зазначеній у платіжній інструкції, якщо інше не визначено цим Законом або договором між надавачем платіжної послуги та користувачем.
Надана позивачем митному органу та суду банківські платіжні документи №35 та №38 містять відтиск печатки банку, у них наявна вся необхідна інформація для здійснення перерахунку коштів, в тому числі є покликання на дату та номер контракту від 04.11.2025.
Отож, наведе зауваження митного органу, на переконання суду, є безпідставним.
Відповідач також зазначає, що у графі 17 та графі 23 наданої до митного оформлення CMR № 493176 від 25.02.2026 наявні штампи перевізника PE Omelianiuk Mykhailo, однак документи, які визначають договірні відносини з PE Omelianiuk Mykhailo та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні.
Декларантом до митного оформлення було надано документи, котрі документально підтверджували взаємовідносини ТОВ «ХРОМ САЙКЛС» з суб`єктами-перевізниками, котрі організовували перевезення товару з Китаю транзитом через Польську Республіку і до України. 
Зокрема, такими документами є: Договір 02/501 від 05.01.2024 про здійснення діяльності в області перевезень зовнішньоекономічних вантажів укладений між компанією SLT Trans Logistic Sp. Z.O.O. та ТОВ «ХРОМ САЙКЛС» (логістичний договір). За умовами Договору Замовник доручає і оплачує, а Виконавець здійснює перевезення зовнішньоекономічних вантажів та/або організовує таке перевезення; заявка мультимодальне (морське) перевезення вантажу від 09.12.2025 №11-2025 за маршрутом TIANJIN – KOVEL; Рахунок-фактура виставлений компанією SLT Trans Logistic Sp. Z.O.O. для ТОВ «ХРОМ САЙКЛС»; Договір №0806 перевезення вантажів автотранспортом від 08.06.2022, укладений між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК-ЮА» та ФОП ОСОБА_1 ; Договір №28720 від 11.11.2021.
Таким чином, для перевезення товарів на митну територію України компанія ТОВ «ХРОМ САЙКЛС» звернулася за послугами до логістичної компанії, яка самостійно здійснює організацію міжнародних перевезень та має право залучати інших осіб (перевізників) до виконання послуг перевезення. Саме тому логістичною компанією було залучено експедитора, з яким укладено договір експедиційного обслуговування, і який залучив фактичного перевізника для виконання послуг перевезення. Усі взаємовідносини із суб`єктами перевезення документально підтверджено. 
Відтак, наведені документи вносять ясність та доводять причини зазначення в CMR № 493176 від 25.02.2026 наявні штампи PE Omelianiuk Mykhailo.
Львівська митниця в оскаржуваному рішення зазначила, що відповідно п.1.1 Контракту продавець продає, а покупець купує аксесуари та частини до велосипедів в кількості за цінами і на умовах викладених в Додатках (інвойсах), які є невід`ємною частиною цього Контракту. Наданий до митного оформлення інвойс №22-1-2025 від 08.12.2025 підписаний лише стороною продавця та не містить підпису покупця.
Отож, судом встановлено, що відповідно до пункту 1.1 Договору №22-1-2025 від 04.11.2025 сторони погодили, що продавець продає, а покупець купує аксесуари та запчастини до велосипедів в кількості, за цінами у на умовах викладених в Додатках (Інвойсах), які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Таким чином, саме інвойси за волевиявленням сторін визначені як документи, що конкретизують предмет зобов`язання та узгоджують істотні умови кожної окремої поставки, зокрема кількість та ціну товару.
Зі змісту зазначених положень Контракту вбачається, що інвойс у даному правовідношенні не має виключно розрахункового або інформаційного характеру, а фактично виконує функцію додатка до Контракту, яким сторони досягають згоди щодо істотних умов конкретної партії товару. Відтак, узгодження таких умов можливе лише за наявності належного волевиявлення обох сторін договору.
Разом із тим, поданий до митного оформлення інвойс №22-1-2025 від 08.12.2025 підписаний виключно стороною продавця та не містить підпису покупця, що позивачем не заперечується. На переконання суду, за відсутності підпису покупця такий інвойс не може вважатися належним чином погодженим сторонами додатком до Контракту, а отже – документом, яким узгоджено кількість та ціну товару як істотні умови конкретної поставки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначений інвойс не підтверджує узгоджені числові значення складових митної вартості товару та не містить належних відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відсутність підтвердженого сторонами інвойсу об`єктивно позбавляє митний орган можливості здійснити контроль правильності визначення митної вартості шляхом перевірки відомостей щодо узгодженої кількості та ціни товару.
З огляду на викладене, доводи митного органу про неможливість перевірки заявленої митної вартості у зв`язку з відсутністю належним чином підписаного інвойсу є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах Контракту та фактичних обставинах справи.
Судом установлено, що митним органом у ході здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено низку обставин, які свідчать про неможливість перевірки числових значень складових митної вартості за поданими декларантом документами.
Крім того, судом встановлено, що згідно наданих декларантом документів для підтвердження витрат на транспортування до митного кордону, а саме рахунку фактури про надання транспортно-експедиційних послуг такі витрати відсутні. Таким чином, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України є складовою митної вартості товарів, в той же час, відсутнє документальне підтвердження вартості таких витрат.
Як вбачається із вищенаведеного, декларантом до митного оформлення не було подано документів, відомості у яких підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів. Таким чином, твердження позивача про відсутність у митного органу підстав для витребування додаткових документів, згідно частини 3 статті 53 МК України, з огляду на подання декларантом усіх документів, що підтверджували заявлену митну вартість за ціною договору, є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи.
Суд враховує посилання представника позивача, що відповідно до положень Інкотермс 2010, умови постачання FOB – “Вільно на борту” означають, що продавець виконує свої зобов`язання з постачання тоді, коли товар пройшов митне очищення для експорту та завантажений на борт судна, визначеного покупцем, у порту відвантаження. З цього моменту ризики втрати чи пошкодження товару, а також усі подальші витрати переходять від продавця до покупця. З огляду на умови FOB, у вартість, зазначену в рахунку-фактурі, включається лише ціна товару та витрати до моменту завантаження на судно (вартість упаковки, внутрішнього транспортування в межах країни експорту, експортне митне оформлення). Натомість витрати на морське перевезення, страхування, навантаження/розвантаження та інші логістичні витрати після завантаження на судно — покладаються на покупця (імпортера) і не включаються до ціни, зазначеної у рахунку-фактурі.
Окрім того Львівська митниця зауважувала, що надана до митного оформлення експортна декларація країни відправлення не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту через відсутність в ній дати експорту та будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. 
Суд погоджується із посилання представника позивача, що експортна декларація в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, однак вона подана декларантом позивача самостійно та, відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, підлягала дослідженню митним органом під час дослідження митної вартості товару.
Відповідно до статті 54 МК України митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язана здійснювати контроль заявленої митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товару, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Одночасно суд зазначає, що за результатами розгляду всіх наданих документів встановлено неподання документів, а саме висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Сукупність наведених обставин свідчить про те, що подані декларантом документи не містять достатніх і достовірних відомостей щодо числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари унеможливлює здійснення митним органом належного контролю правильності її визначення.
Водночас сторона позивача жодним чином не спростувала виявлених митним органом недоліків та не надала додаткових доказів, які б підтверджували заявлені відомості щодо митної вартості товару, обмежившись загальними посиланнями на достатність поданих декларантом документів. За таких умов суд дійшов висновку, що доводи митного органу є обґрунтованими, а дії щодо неприйняття заявленої митної вартості – правомірними та такими, що відповідають вимогам митного законодавства.
Наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості товару.
За таких умов подані документи не забезпечували належного документального підтвердження заявленої митної вартості та об`єктивно створювали підстави для виникнення у митного органу сумнівів у правильності її визначення, а тому у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.
Спірне ж рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу та подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Згідно доводів відповідача, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
Митні органи наділені виключною компетенцією в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою їм надано повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема в постановах від 14.07.2020 у справі №809/1557/17, від 10.06.2020 у справі №1.380.2019.004752, від 28.09.2020 у справі №520/2133/19, від 10.04.2020 у справі №822/2806/15, наявність розбіжностей в документах, що підтверджують митну вартість є підставою для коригування додаткових документів та у разі їх ненадання - коригування митним органом митної вартості.
Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару.
Відповідно, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару за першим методом, у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.
Тобто, за результатами опрацювання документів, долучених до митної декларації, відповідно до положень статей 53, 54, 368 МК України, декларанту направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів, визначивши їх чіткий перелік, однак на вимогу митного органу належних документів декларантом не надано.
Слід зазначити, що саме позивач на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари за самостійно обраним методом, і лише у разі надання таких документів, контролюючий орган за наявності у нього сумнівів може витребувати додаткові документи, що передбачені частиною третьою статті 53 МК України.
При цьому, за змістом пункту 2 частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Із наявних матеріалів справи слідує, що його прийняттю передувало проведення митним органом консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України.
Митницею вказано на неможливість застосування методу визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (стаття 64 МК України).
За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару, митне оформлення якого вже завершено товар № 1: МД № 100100/2026/23146 від 09.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками «частини та пристрої для велосипедів…» становить 5,03 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось, у зв`язку з тим, що умови поставки а також обсяг партії товару у наведеному джерелі відповідають митній декларації.
Згідно наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Схожа позиція викладена також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №140/4486/24.
Відповідно до частини четвертої статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Отже в ході проведення консультацій декларанту пропонується у разі наявності цінової інформації для застосування методів визначення митної вартості на підставі положень 59-63 МК України повідомити про це митний орган для розгляду питання про можливість її використання при оцінці імпортованого товару. На переконання суду, така інформація декларантом надана не була, зворотного стороною позивача не доведено. Тому суд вважає посилання Львівської митниці на МД № 100100/2026/23146 від 09.02.2026 є доцільним.
Суд уважає, що митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у них вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.
Враховуючи вищевикладене, підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товару від №UA209000/2026/000308/2 від 02.03.2026 стало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення документах розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. За наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених МК України, а, відтак, оскаржуване рішення та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2026/000594 винесено митним органом правомірно.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Як вже зазначалось судом вище, відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як передбачено статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук