Справа № 588/411/26
провадження № 2/588/330/26
РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: 
головуючий суддя Лебедь О. В., 
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Головного управління національної поліції в Сумській областіпро відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:
Позиції сторін
Позивач ОСОБА_1 у квітні 2026 року звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02.03.2025 позивач близько 10 год. 10 хв. у м. Охтирка Сумської області перебуваючи за кермом автомобіля марки VOLVO V50 номерний знак НОМЕР_1 рухався у напрямку вулиці Армійська зі сторони території, що прилягає до адмінбудівлі підприємства. При виїзді на вул. Армійська, проїхав та зупинився з правого краю проїжджої частини дороги та чекав дружину. У цей час підійшли працівники патрульної поліції та вказали, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху «Зупинку заборонено». Указаний знак позивач не бачив, про що повідомив працівника поліції.
Проте, інспектор поліції склав відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №4179450 від 02.03.2025, якою позивача притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.04.2025 у справі № 588/385/25 постанову скасовано, а справу закрито.
Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції він поніс незаконне та несправедливе покарання, завдано моральної шкоди, що виражається у психологічному болю, душевних переживаннях, витрати часу на оскарження протиправних дій, як ветерану війни, чоловіку похилого віку, особі з інвалідністю 3 групи, у якого незадовільний стан здоров`я. Позивач вважає, що незаконними діями Головного управління національної поліції в Сумській області йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у безпідставному складанні стосовно нього протоколу про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн грошової компенсації моральної шкоди за протиправне притягнення до адміністративної відповідальності посадовою особою ГУНП в Сумській області, рішення якого скасовано, а справа закрита Тростянецьким районним судом Сумської області у справі № 588/385/25 (провадження 2-а/588/17/25) від 29 квітня 2025. 
Представниця відповідача ОСОБА_2 27.04.2026 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Також, у відзиві зазначено, що позивач до матеріалів справи не надав жодних доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. 
Представниця відповідача зазначила, що сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
На підставі зазначеного, представниця відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 05.05.2026.
Протокольною ухвалою суду від 05.05.2026 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено до 02.06.2026.
Ухвалою суду від 02.06.2026 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду на 30.06.2026.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, просив задовольнити.
Представниця відповідача Грищенко В.Л. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що у позові необхідно відмовити.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що 02.03.2025 винесено постанову серії ЕНА № 4179450 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у сумі 340,00 грн (а.с. 15).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.01.2025 року у справі №588/385/25 провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) 60 коп (а.с. 16-21).
Також, у матеріалах справи містяться копії документів позивача: посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 24.02.2016; пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 ; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії № 919755 від 27.01.2015 (а.с. 12, 13-14).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинами, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Такі підстави визначені статтями 1173, 1174 ЦК України, за якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а рівно і шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Тростянецький районний суд Сумської області, ухвалюючи рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у адміністративній справі № 588/385/25 зазначив, що відеозаписи з нагрудної бодікамери поліцейського не містять фактичних даних про місце установлення зображення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а представницею ГУНП в Сумській області не надано інших доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.
Отже, суд виходячи з презумпції невинуватості скасував оскаржувану постанову через відсутність належних та допустимих доказів винуватості особи. Неправомірних дій з боку працівника поліції рішенням суду не встановлено. 
На підставі цієї постанови на користь ОСОБА_1 із Головного управління національної поліції в Сумській областістягнуто кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору. Отже, матеріальні збитки позивачу відшкодовано.
Позивач має передбачене законом право вимагати від держави компенсації збитків, які завдані йому переслідуванням та відшкодування моральної шкоди, якщо вона була завдана.
Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. На думку суду, така підстава відшкодування модальної шкоди не є застосовною у цій справ, оскільки на кладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення не є підставою передбаченою цією нормою.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Моральна шкода як правило відшкодовується у грошовій формі, незалежно від майнової й не пов`язана з її розміром. Її грошова форма не має чітко визначених розмірів.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд оцінює характер і глибину пережитих особою страждань, зокрема з урахуванням таких обставин: характер правопорушення та спосіб, у який воно вплинуло на особу; глибина фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла особа; погіршення її життєвих можливостей або умов життя; позбавлення можливості реалізовувати свої здібності, плани чи життєві наміри; інші істотні обставини, що вплинули на інтенсивність і тривалість пережитих страждань.
Задовольнити інтереси постраждалої сторони можна переважно шляхом грошової компенсації, а в окремих випадках – в інший спосіб, передбачений законом. При визначенні розміру відшкодування закон зобов`язує дотримуватися вимог розумності та справедливості.
Моральна шкода - це негативні переживання особи, що виникли внаслідок неправомірних дій або бездіяльності інших осіб, які можуть полягати як у фізичних, так і у психічних стражданнях. 
Суд дослідив матеріали адміністративної справи про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №588/385/25, зокрема відеоматеріали обставин складання постанови 02.03.2025, якою на ОСОБА_1 було накладено штраф за порушення вимог дорожнього знаку «Зупинку заборонено».
Відео починається з того, що працівник поліції та водій спілкуються увічливій формі. Після озвучення розміру штрафу 340 грн водій починає висловлюватись в бік поліцейського груда, висуває безпідставні звинувачення, провокував на конфлікт вживав ненормативну лексику. Така поведінка була безпідставною та не відповідала обставинам справи. При цьому працівник поліції на провокації не піддавався продовжив складання адміністративних матеріалів.
Щодо наявності правових підстав для винесення постанови, то це питання вже було предметом судового розгляду. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.01.2025 року у справі №588/385/25 провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито, постанова серії ЕНА №4179450 скасована.
Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником події тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимог. Суд не встановив порушень з боку працівника поліції, які б свідчили про неправомірну поведінку чи завдання шкоди.ам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.
У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.
Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.
Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.
У справі № 335/6977/22 (постанова від 22.01.2025) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.
В обґрунтування позовної заяви, позивач із вимогою про стягнення моральної шкоди повинен надати докази, які підтверджують факт страждань та їхній причинно-наслідковий зв`язок із діями відповідача, наприклад:
1.Медичні документи: довідки від лікарів, виписки з історії хвороби (епікризи); рецепти на заспокійливі або інші ліки, необхідні для подолання стресу чи болю; висновок судово-медичної експертизи (якщо було завдано фізичної шкоди); висновок про психологічний стан постраждалої людини після інциденту та експертний висновок психолога.
2.Фінансові документи: чеки на придбання ліків; договори та квитанції про оплату послуг психолога, реабілітолога чи інших фахівців.
3.Свідчення про зміну способу життя: документи, що підтверджують неможливість продовжувати роботу (наприклад, листок непрацездатності); довідки про те, що особа була змушена припинити навчання, заняття спортом чи іншу громадську діяльність;
4.Показання свідків: письмові заяви або виклик до суду осіб, які можуть підтвердити зміни у поведінці, настрої чи стані здоров`я постраждалого після правопорушення.
Позивачем не було надано до позовної заяви указаних доказів. Про необхідність доведення факту завдання моральних страждань позивачу було наголошено на етапі підготовчого засідання. Крім відсутності письмових доказів, позивач не повідомив інформацію про моральну шкоду і в судовому засіданні. Суд неодноразово звертав увагу позивача на перелік обставин, які підлягають доказуванню, але у своїх промовах позивач необхідну для розгляду справи інформацію фактично не надавав. Вдавався до беззмістовної та узагальненої критики працівників поліції, проявляв грубість до представниці відповідача, поводився агресивно. Ці обставини суд не сприймає як такі, які впливають на розгляд справи, враховуючи, що позивач є особою з інвалідністю та може мати проблеми з належним контролем поведінки. Справу розглянуто за наявними в справі доказами та фактичними обставинами, які повідомив позивач та представниця відповідача. 
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди.
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.
Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94-ВР не є застосовними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі 335/6977/22).
Згідно з вимогами статей 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Натомість позивачем на підтвердження своїх вимог суду не надано належних та допустимих доказів, у порядку статті 83 ЦПК України.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням приписів частини 6 статті 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що чинна редакція ЦПК України прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Отже, чинне законодавство закріплює не лише обов`язок учасників справи сприяти суду у з`ясуванні обставин справи, однак і їх обов`язок подавати усі наявні у них докази.
В постанові Верховного Суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 зазначено, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
За обставин цієї справи, скасування рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.01.2025 року у справі №588/385/25 винесеної відносно  ОСОБА_1 постанови вже є достатньою сатисфакцією.
Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями відповідача, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився лише наведенням загальних фраз про порушення його звичного способу життя без конкретного зазначення в чому саме полягало порушення його життєвого ритму.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини, що перевірені наявними у справі доказами, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 83, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У позові ОСОБА_1  до Головного управління національної поліції в Сумській областіпро відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач Головне управління національної поліції в Сумській області, адреса місцезнаходження: вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, м. Суми, Сумська область, 40000, ЄДРПОУ 40108777.

Суддя О.В. Лебедь