УХВАЛА

25 травня 2026 року
м. Київ

справа № 556/1981/25
провадження № 61-6266ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Грушицького А.І., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електростанція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт» від 04 червня 2025 року та відшкодувати 100 000, 00 грн моральної шкоди.

2. Володимирецький районний суд Рівненської області рішенням 
від 13 листопада 2025 року позов задовольнив частково. Скасував наказ 
АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» філія 
«ВП «Рівненська АЕС» №22-432 від 04 червня 2025 року «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт». В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовив за безпідставністю. Стягнув з 
АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» філія 
«ВП «Рівненська АЕС» на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в загальній сумі 15 841, 20 грн.

3. Рівненський апеляційний суд постановою від 07 квітня 2026 року апеляційну скаргу Філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електростанція» АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнив частково. Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року скасував. ОСОБА_1 відмовив у задоволенні позову.

4. 07 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року.

5. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

7. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України
не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

8. Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року
№ 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України
(є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

9. Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом
на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

10. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3 328 гривень.

11. Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання протиправним та скасування наказу та відшкодування моральної шкоди.

12. Відповідно до пунктів 1, 8, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

13. Зі змісту оскаржуваного судового рішення встановлено, що ціна позову у вказаній справі становить 100 000, 00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328*250=832 000 грн).

14. При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

15. Заявник в касаційній скарзі посилається на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, оскільки справа пов`язана з волонтерською діяльністю під час режиму воєнного стану, а відтак підриває авторитет заявника у суспільстві.

16. Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для нього, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника і про обставини дійсної винятковості цієї справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

17. Крім того, заявник зазначає, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням при розгляді іншої справи, а саме по розгляду кримінального провадження № 42022185550000015 від 18 травня 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 201-2 Кримінального кодексу України.

18. Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені заявником твердження не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи. Крім того, заявником належним чином не обгрунтовано, яким чином обставини, встановлені оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції вплинуть на хід кримінального провадження №42022185550000015.

19. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

20.  Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

21. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судом у системі судоустрою України, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

22. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

23. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 

24. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня
1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

25. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

26. Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, представником належним чином не обґрунтовано, а судом не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження суд відмовляє.

27. Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 
07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електростанція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

А. І. Грушицький

Є. В. Петров