РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року 	справа № 580/1749/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В. В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2026 № 232730008514 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 29.01.2026 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 № 04-49/1680/26, від 29.01.2026 № 04-49/1681/26.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу”, оскільки має відповідний стаж державної служби, однак відповідач протиправно не здійснив такого переведення.
Ухвалою від 02.03.2026 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач відзив на позов не подав.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 позивач:
- з 11.03.1996 по 11.05.2007 перебувала на різних посадах в управлінні праці та соціального захисту населення Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області (спеціаліст II категорії по призначенню населенню безготівкових субсидій, провідний спеціаліст відділу субсидій, головний спеціаліст відділу житлових субсидій, начальник відділу грошових виплат і компенсації);
- з 14.05.2007 по 05.11.2012 перебувала на різних посадах в Олександрівському районному центру зайнятості (спеціаліст I категорії відділу надання соціальних послуг, головний спеціаліст відділу взаємодії із роботодавцями);
- з 06.11.2012 по 04.11.2013 – головний спеціаліст-економіст з обліку надходження платежів відділу обліку надходження платежів управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі; 
- з 04.11.2013 по 15.03.2018 перебувала на різних посадах в Олександрівському районному центрі зайнятості (провідний спеціаліст відділу надання соціальних послуг, провідний фахівець з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг);
- з 05.03.2019 по 11.11.2024 – провідний документознавець загального відділу управління адміністративного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;
- з 04.12.2024 по 27.01.2026 – головний спеціаліст відділу організаційного забезпечення та контролю (канцелярії) Черкаського окружного адміністративного суду. 
Стаж державної служби на момент звільнення позивача з державної служби складає понад 20 років. Станом на 01 травня 2016 року позивач займав посаду провідного спеціаліста відділу надання соціальних послуг в Олександрівському районному центрі зайнятості. 
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 771278, позивачу 15.06.2020 встановлено ІІ (другу) групу інвалідності безтерміново.
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.07.2020 позивачу призначена пенсія по інвалідності 2-ї групи.
29.01.2026 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII.
Рішенням від 16.02.2026 № 232730008514 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у перерахунку пенсії з тих підстав, що позивач не досягнула пенсійного віку. У рішенні відповідач зазначив, що згідно з пунктом 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-УІІІ, який набрав чинності 01.05.2016, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ мають особи, які досягай встановленого законодавством пенсійного віку та які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII “Про державну службу”: 1) мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України; 2) на день набрання чинності Законом №889-УІІІ займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у переведені на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” позивач вважає протиправним, а тому звернулася в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Згідно п. 10 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).
Суд встановив, що страховий стаж позивача на державній службі станом на 01.05.2016 стаж державної служби складав більше 10 років, вона є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 771278.
Таким чином, оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 більше як 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.
Стосовно доводів відповідача, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ “Прикінцеві та перехідні положень” Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у цьому випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж, суд враховує правові висновки Великої Палата Верховного Суду, висловлені у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18.
Так, Велика Палата Верховного Суду вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган Пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.
Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових “прогалин” щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що існують підстави для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року.
Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.
Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, що відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2026 № 232730008514 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” № 3723-XII від 16.12.1993 є протиправним.
Суд зазначає, відповідно до п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок 22-1), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, у спірних правовідносинах виплату пенсії має здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за місцем пенсійного обліку позивача. Тому суд вважає, що вимога позивача про виплату пенсії не може бути задоволена.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.
Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України “Про судовий збір” та не надала доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ: 
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2026 № 232730008514.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) прийняти рішення про переведення з 29.01.2026 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, та здійснити нарахування пенсії у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 № 04-49/1680/26, від 29.01.2026 № 04-49/1681/26.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО