Справа № 683/1543/25
2/683/35/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Кутасевич О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старокостянтинів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, 

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з червня по вересень 2024 року вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач, однак останній відмовився подати в органи державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України, за вказівкою матері. Відповідач з народження дитини не надавав матеріальну допомогу на її утримання, не займався її вихованням та розвитком. Зазначає, що на даний час ОСОБА_2 проходить військову службу у Збройних силах України, отримує стабільне грошове забезпечення та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому позивачка просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 07 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засідання представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Романішин О.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сидорук Д.В. подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов про визнання ОСОБА_2 батьком дитини та стягнення аліментів визнав, однак уважав, що такі мають стягуватись з дати ухвалення рішення суду. Також при визначенні розміру аліментів просив урахувати наявність на утриманні відповідача повнолітнього сина, який продовжує навчатися та визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/6 від усіх доходів відповідача. 
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_1 ОСОБА_3  народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 767, виданий 08 травня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в графі "батько" вказано " ОСОБА_4 ", "мати" – " ОСОБА_1 ".
На час народження ОСОБА_3 – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу.
Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Вжите у зазначеній статті конвенції поняття "сімейне життя" має автономне значення і, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ, включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини. У разі встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв`язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім`ї (Keegan v. Ireland, 44; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30, 32).
Згідно ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
При цьому, згідно, ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:за заявою матері та батька дитини;за рішенням суду.
Порядок визначення походження батьківства за заявою матері та батька дитини регламентований ст.126 СК України, відповідно до якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 червня 2006 року, №3 роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.
Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).
Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства.
Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 676/1200/20 наголосив на тому, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
На підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду від 10 вересня 2025 року проведено судово-генетичну експертизу, висновком якої №СЕ-19/123-26/2113-БД від 02 березня 2026 року Хмельницьким науково – дослідним експертно – криміналістичним центром МВС України встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 в рамках проведеного дослідження складає 99,99%.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Калачова проти Росії" від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства.
Отже, у зв`язку з визнанням батьківства відповідачем, з урахуванням висновку експерта, яким визначено високу вірогідність його батьківства відносно дитини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_3 та необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , а саме: в графі батько записати « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ».
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.1, ч.2 ст.183 СК України). 
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Як установлено судом, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 та перебуває на її повному утриманні.
Ураховуючи, що ОСОБА_2 не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому в силу ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дочки.
При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є військовослужбовцем та отримує відповідне грошове забезпечення як військовослужбовець.
Згідно актового запису про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є повнолітнім.
Доказів того, що повнолітній ОСОБА_6 навчається у вищому навчальному закладі та перебуває на утриманні ОСОБА_2 суду не надано.
Ураховуючи вимоги закону, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та ухвалює про задоволення позовних вимог у вказаній частині.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ст. 135 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати,  пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
При зверненні до суду за позовну вимогу про визнання батьківства позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а також витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 02 березня 2026 року в сумі 16528,46 грн, які підлягають стягненню з відповідача за результатом розгляду справи.
Від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. 

Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 206, 255, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 травня 2025 року). 
Внести зміни до актового запису №767 про народженняОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 травня 2025 рокута зазначити батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 26 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  1211,20 грн судового збору та 16528,28 грн витрат на проведення судово-генетичної експертизи.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Текст рішення складено 29 квітня 2026 року. 

Суддя