Справа № 752/24710/20 
Провадження № 2/752/120/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
08 червня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -   Машкевич К.В.
за участю секретаря -   Касаткіної А.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Естейт Перспектів», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, поновлення записів про реєстрацію права власності, визнання права власності на майно, визнання недійсним договору іпотеки, суд 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка в грудні 2020 року звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14 березня 2023 року, просить:
1) витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:47347780000, з володіння ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» на її користь;
2) витребувати житловий будинок загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216885780361, з володіння ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» на її користь;
3) визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
4) визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
5) поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 216885780361, та земельну ділянку ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
6) визнати недійсним Договір іпотеки від 15 грудня 2017 року №2440, укладений між ТОВ « Ріал Естейт Перспектів» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т.
Посилається в позові на те, що 29 квітня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., нею була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На даній земельній ділянці було збудовано житловий будинок загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м..
На підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 19 листопада 2013 року право власності на будинок було зареєстровано за нею.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 листопада 2020 року їй стало відомо, що належне їй майно було неодноразово відчужено без її волі та відома на третіх осіб, а саме: 08 листопада 2017 року до ОСОБА_3 , 13 листопада 2017 року до ОСОБА_4 , 01 грудня 2017 року до ТОВ «Ріал Естейт Перспектів».
Так, 08 листопада 2017 року державним реєстратором філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіним О.А. право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі рішення Алчевського міського суду Луганської обл. від 17 лютого 2014 року в справі № 406/611/14.
Листом від 18 листопада 2020 року на адвокатський запит від 10 листопада 2020 року Лисичанським міським судом було повідомлено, що рішення в справі № 406/611/14 не стосується спірного майна та сторін у даній справі.
Таким чином, державний реєстратор Шейк-Сейкін О.А. безпідставно зареєстрував нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_3 , а рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок та земельну ділянку : індексний номер 38027760 та індексний номер 23266650, є незаконними.
Протиправна перереєстрація переходу права власності на спірне майно порушила її права, як власника, на володіння та розпорядження ним.
З урахуванням цього вважає, що підстави для оспорювання низки правочинів, на підставі яких право власності на майно перереєстровувалося на відповідачів немає необхідності, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який був предметом спору Алчевського міського суду Луганської обл., не мають жодного відношення до учасників даної справи та предмету спору в ній.
15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 15 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» та ОСОБА_2 на виконання умов договору позики від 04 грудня 2017 року.
Вона є єдиним власником будинку та земельної ділянки, не була стороною зазначеного правочину та Договору позики від 04 грудня 2017 року, який передував накладенню обтяження.
Вважає, що відповідач - ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» не набув права власності на майно, оскільки в розумінні вимог статей 330, 388 ЦК України майно вибуло з її володіння без її волевиявлення та є підставою для його витребування, наслідком якого є скасування запису про право власності ТОВ«Ріал Естейт Перспектів» на спірне майно.
З урахуванням цього, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 09 грудня 2020 року і відповідно до статті 33 ЦПК України був визначений склад суду.
Ухвалою від 10 грудня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Сторонам була направлена копія ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачам додатково копія позову з додатками. 
Заява про збільшення розміру позовних вимог представником позивачки направлена відповідачам поштовими відправленнями при поданні до суду.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для подання відзиву.
10 березня 2021 року ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» подав відзив, яким проти позову заперечує.
Посилається на те, що право власності на земельну ділянку та будинок товариство набуло на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5 , право власності якого на ці об`єкти не оскаржувалися і не оскаржуються.
Право власності ОСОБА_5 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.
Крім того зазначає, що позивачем пропущено строк для зверенння до суду, оскільки остання не здійснювала будь-яких дій для захисту своїх прав до набуття ним права власності.
Подав заяву про застосування строків позовної давності і просить у позові відмовити.
08 липня 2024 року подала пояснення на позов відповідачка ОСОБА_2 , в яких зазначила, що на підставі рішення Алчевського міського суду Луганської обл. від 14 лютого 2014 року право власності на земельну ділянку та будинок по АДРЕСА_1 набув ОСОБА_3 .
На підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2017 року право власності на будинок перейшло до ОСОБА_5 .
На підставі Акту приймання-передачі від 22 листопада 2017 року право власності на земельну ділянку та будинок було зареєтровано за ТОВ «Ріал Естейт Перспектів», а 15 грудня 2017 року внесено запис про державну реєстрацію іпотеки згідно договору іпотеки, укладеного 15 грудня 2017 року між нею та ТОВ «Ріал Естейт Перспектів».
З урахуванням проведеного аналізу судової практики вважає, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.
Також подала заяву про застосування строків позовної давності і просить у позові відмовити.
27 березня 2023 року був проведений повторний автоматизований розподіл справи та визначено новий склад суду.
Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала.
Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві та поясненнях на позов.
В подальшому представники позивачки та відповідачки ОСОБА_2 подали заяви про розгляд спраив в їх відсутності.
Після оголошеної в справі перерви представник відповідача - ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» у судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином.
Про причину неявки суд до відома не поставила.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
На підставі викладеного та частини 1 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності представника відповідача. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. 
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
За змістом частини 1 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Питання набуття права власності регулюється Главою 24 ЦК України.
Статтею 328 ЦК України встановлюються принципові засади набуття права власності:відкритість, а також законність набуття права власності.
Тобто, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.
Судом встановлено, що позивачка на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., набула у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , ОК «Колектив індивідуальних забудовників «Коник», площею 0, 1000 га, кадастровий номер 8000000000:90:034:0104.
Право власності позивачки на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2013 року позивачка набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 398, 8 кв.м., житловою - 110 кв.м.
( т.1, а.с. 11 - 18 )
08 листопада 2017 року на підставі рішення Алчевського міського суду Луганської обл. від 17 лютого 2014 року в справі № 406/611/14 право власності на земельну ділянку та будинок державним реєстратором філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м.Києві Шейк-Сейкіним О.А. було зареєстровано за ОСОБА_3 .
З листа Лисичанського міського суду Луганської області №01-44/36/2020 від 18 листопада 2020 року вбачається, що під № 406/611/14 Алчевським міським судом Луганської обл. була розглянута справа з іншими сторонами, в якій 17 лютого 2014 року було ухвалено рішення.
При цьому до Лисичанського міського суду Луганської обл. матеріали справ з Алчевського міського суду Луганської обл. на зберігання не надходили. 
( т.5, а.с.8 - 19 )
На підставі Договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 13 листопада 2017 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. , право власності на будинок та земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4 .
На підставі Акту приймання-передачі від 22 листопада 2017 року та протоколу №1 від 22 листопада 2017 року державним реєстратором філії КП`Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донським Я.С. 01 грудня 2017 року право власності на спірне майно було зареєстровано за ТОВ «Ріал Естейт Перспектів».
15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 15 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» та ОСОБА_2 на виконання умов договору позики від 04 грудня 2017 року на суму 500 000, 00 грн.
Іпотекодавець - ТОВ «Ріал Естейт Перспектів», іпотекодержатель - ОСОБА_2 
( т.1, а.с. 20 - 50; т. 3, а.с. 68 - 91; т.4, а.с. 44 - 239 )
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способи захисту цивільних прав визначено в частині 2 статті 16 ЦК України.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. 
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння в порядку статей 387, 388 ЦК України. 
Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчуженедо того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Це відповідає чисельній практиці Верховного Суду, висловленій, у тому числі, в постановах Великої Палати від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 та інших.
Судова практика в цій категорії є сталою та давно сформованою.
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 199/8324/19 за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. 
Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права.
Про це ж зазначається і в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2025 року в справі № 523/7433/22.
Таким чином, вимога позивачки про витребування належного їй на праві власності майна, яке вибуло з її володіння поза її волею, відповідає вимогам закону. 
В свою чергу, з урахуванням приведеного вище, відсутні підстави для поновлення запису в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку за позивачкою, оскільки право позивачки буде захищене шляхом відновлення її права про витребування майна з чужого незаконного волдіння в порядку статей 387, 388 ЦК України.
З урахуванням приведеного вище і вимоги позивачки про визнання за нею права власності на будинок та земельну ділянку є неефективним способом захисту порушеного права.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.
За статтею 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанняправочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про 
визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування  наслідків його недійсності, а також вимога про застосування  наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Тобто, з точки зору закону оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було повернуто їй у володіння. 
Це відповідає сталій практиці Верховного Суду, висловленій, у тому числі, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц).
Відповідно до частин 1, 3 статті 575 ЦК України ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин ) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Згідно із статтею 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання. 
В постанові Верховного Суду від 10 грудня 2025 року в справі № 523/7433/22 зазначено, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. 
За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладення правочину. 
Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.
З урахуванням приведеного, суд вважає вимоги позивачки про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору іпотеки правильним та ефективним способом захисту порушеного права та сприяють відновленню порушеного права власності на майно.
Щодо заперечень відповідачів, викладених у відзиві ТОВ «Ріал Естейт Перспектів» та поясненнях відповідачки ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року зазначено, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. 
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження.
Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Позивачкою при зверненні до суду доведено незаконність вибуття майна з її власності .
В свою чергу, жоден з відповідачів будь-яких доказів, які б спростовували незаконність вибуття майна з власності позивачки, не надали.
У постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року в справі № 712/9803/20 зазначено, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. 
Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. 
Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
З урахуванням цього, приведені в відзиві та поясненнях твердження судом до уваги не приймаються.
З урахуванням приведеного вище не приймаються до уваги і посилання на неправильно обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права.
Щодо заяв про застосування строку позовної давності.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.
Це відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16.
В постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 296/6465/21 зазначено, що початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна саме до іншої особи, а не з моменту, коли вона довідалася/або могла довідатися лише про сам факт вибуття майна із власності.
Позивачка зазначає, що про порушення своїх прав власника їй стало відомо в листопаді 2020 року з інформації з Державного реєстру речових прав та відповіді Лисичанського міського суду Луганської обл. 
Це підтверджується наданою нею довідкою з Державного реєстру речових прав, сформованою 30 листопада 2020 року, з якої вбачається ланцюг переходу права власності на будинок та земельну ділянку, починаючи з неіснуючого рішення Алчевського міського суду Луганської обл. від 17 лютого 2014 року, та листом Лисичанського міського суду Луганської обл. від 18 листопада 2020 року.
( т.1, а.с. 20 - 32; т.5, а.с.8 - 19 )
Доказів зворотнього відповідачі суду не надали, як і не надали будь-яких доказів існування договору купівлі-продажу з позивачкою від 05 листопада 2013 року, який судом визнаний дійсним за рішення Алчевського міського суду Луганської обл. від 17 лютого 2014 року.
З урахуванням цього, суд вважає безпідставними посилання відповідачів на пропуск позивачкою строку звернення до суду.
Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки в приведенму вище розмірі.
Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
З урахуванням приведеного та викладеного вище, і решта приведених у відзиві та поясненнях заперечень суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані наданими суду доказами.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою при зверненні до суду сплачено 11 350, 80 грн судового збору, який складається з 10 510, 00 грн судового збору в частині вимог майнового характеру та 840, 80 грн в частині вимоги немайнового характеру про визнання договору недійсним.
Крім того, сплачено 495, 40 грн судового збору при подачі заяви про забезпечення позову.
З урахуванням цього, з відповідача - ТОВ» ТОВ «Ріал Естейт Перспектів`на користь позивачки підлягає стягненню 11 425, 80 грн судового збору ( 10 510, 00 + 495, 40 + 420, 40 ( частини вимоги немайнового характеру), а з відповідачки ОСОБА_2 420, 40 грн ( частини вимоги немайнового характеру ).
Керуючись статтями 3,6, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 319, 321, 328, 330, 387, 388, 391, 810 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Витребувати з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Естейт Перспектів» користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:47347780000. 
Витребувати з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Естейт Перспектів» користь ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216885780361.
Визнати недійсним Договір іпотеки від 15 грудня 2017 року №2440, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю « Ріал Естейт Перспектів» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Ріал Естейт Перспектів» на користь ОСОБА_1 11 425, 80 грн судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420, 40 грн судового збору.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 лютого 2022 року.
Зняти арешт з земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:034:0104 площею 0, 1 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:47347780000. 
Зняти арешт житлового будинку загальною площею 398, 8 кв.м., житловою площею 110 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216885780361.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач 1: Товариство з обмеженою відпровідальністю «Ріал Естейт Перспектів», адреса: 04060, м.Київ, вул. Максима Берлінського, 20, оф.4, ЄДРПОУ: 41751363.
Відповідач 2:  ОСОБА_2 , адреса:   АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В.Машкевич