Справа № 758/12011/20 
Категорія 17 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О., 
за участю: 
секретаря судового засідання Білоус А.О.,
представника позивача Забашти В.О.,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «КОМПАНІЯ ДІВІ», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МК-ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 098 501,38 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.07.2015 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи № НОМЕР_1 /ДРФО/20150729-055.
31.08.2017 ПАТ «ДІВІ БАНК» було відкрито відповідачці поточний рахунок № НОМЕР_2 та видано міжнародну платіжну картку. 
31.10.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІВІ БАНК» було укладено Додаткову угоду про встановлення ліміту овердрафту на умовах програми «Легкі покупки» № 991790/ПК/20160831-001 (ДУ №1) до Договору № 991790/ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015.
Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди ПАТ «ДІВІ БАНК» встановив на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ліміт овердрафту строком з 31.10.2016 по 31.10.2017 в сумі 2 500 000,00 грн.
09.02.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІВІ БАНК» укладено Додаткову угоду про встановлення ліміту овердрафту на умовах програми «Легкі покупки» № 991790/ПК/20160831-001 (ДУ №3) до Договору про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи № 991790/ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015, якою сторони внесли зміни до п. 2.1. Додаткової угоди № 1, а саме збільшили суму ліміту овердрафту до 15 000 000,00 грн.
Відповідач належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 11 098 501,38 грн.
01.11.2017 між ПАТ «ДІВІ БАНК» та ТОВ «МК-ФІНАНС» укладено Договір факторингу, згідно якого ТОВ «МК-ФІНАНС» замінив ПАТ «ДІВІ БАНК» як кредитора у правовідносинах з відповідачкою. 
Оскільки досудове врегулювання спору результату не дало, позивач як новий кредитор звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 11 098 501,38 грн та судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 головуючим суддею у справі було визначено ОСОБА_3.
Ухвалою суду від 24.02.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
До початку розгляду справи по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2021 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки суддю ОСОБА_3 згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Ухвалою суду від 07.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01.06.2021 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
02.09.2021 відповідач направила до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність заявлених вимог, зокрема, на відсутність у позивача права вимоги за спірними правовідносинами та відсутність належних та допустимих доказів обґрунтування пред`явленої до стягнення заборгованості.
20.09.2021 представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
01.09.2022 відповідач направила до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких стверджувала про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.
Ухвалою суду від 01.05.2024 залучено АТ «КОМПАНІЯ ДІВІ» як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача (правонаступник первісного кредитора - ПАТ «ДІВІ БАНК»).
Ухвалою суду від 05.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання з`явився представник ТОВ «МК-ФІНАНС», який підтримав позовні вимоги та представник відповідачки, який просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як визначено ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 29.07.2015 між Публічним акціонерним товариством «ДІВІ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи № НОМЕР_1 /ДРФО/20150729-055.
31.08.2016 ПАТ «ДІВІ БАНК» було відкрито ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 на її ім`я та видано міжнародну платіжну картку.
31.10.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІВІ БАНК» було укладено Додаткову угоду про встановлення ліміту овердрафту на умовах програми «Легкі покупки» № 991790/ПК/20160831-001 (ДУ №1) до Договору № 991790/ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015.
Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди ПАТ «ДІВІ БАНК» встановив на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ліміт овердрафту строком з 31.10.2016 по 31.10.2017 в сумі 2 500 000,00 грн.
09.02.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІВІ БАНК» укладено Додаткову угоду про встановлення ліміту овердрафту на умовах програми «Легкі покупки» № 991790/ПК/20160831-001 (ДУ №3) до Договору про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи № НОМЕР_1 /ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015.
Вказаною додатковою угодою сторони внесли зміни до п. 2.1. Додаткової угоди, а саме збільшили суму ліміту овердрафту до 15 000 000,00 грн.
25.09.2017 ПАТ «ДІВІ БАНК» на адресу ОСОБА_1 надіслав повідомлення-претензію за вих. № 2017/09/25-1/3 з вимогою здійснити повне погашення заборгованості за договором в розмірі 11 992 707,22 грн. 
01.11.2017 між ПАТ «ДІВІ БАНК» та ТОВ «МК-ФІНАНС» укладено Договір факторингу.
Відповідно до п. 1.1, п. 2.1 Договору факторингу, ПАТ «ДІВІ БАНК» відступив належні йому права за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту на умовах програми «Легкі покупки» № 991790/ПК/20160831-001 (ДУ №1) до Договору про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи № 991790/ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015 з усіма змінами та доповненнями до неї у сумі: 11 098 501,38 грн.
07.11.2017 на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення нового кредитора - ТОВ «МК-ФІНАНС» про набуття права вимоги за кредитним договором та необхідність виконання грошового зобов`язання. 
Позивач у позові стверджує, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору ще перед первісним кредитором - ПАТ «ДІВІ БАНК», у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 11 098 501,38 грн, з яких: 10 833 678,14 грн - заборгованість по тілу кредиту; 264 823,24 грн. - заборгованість по процентам.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
В силу вимог ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Судом встановлено, що пред`явивши позов до відповідачки про стягнення заборгованості, позивач обґрунтовує та підтверджує свої позовні вимоги наступними документами: випискою по рахунку клієнта № 790001-2017/1030 за період з 31.10.2016 по 30.10.2017; розрахунком заборгованості за овердрафтом; договором факторингу від 01.11.2017 та листом ТОВ «МК-ФІНАНС» до ОСОБА_1 від 06.11.2017.
Відповідачка в свою чергу повністю заперечує проти пред`явлених до неї вимог, а її основні заперечення зводяться до незгоди з наявністю у ТОВ «МК-ФІНАНС» права вимоги до неї за таким договором, а також незгодою з наявністю та розміром заборгованості за кредитним договором.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості є виключно документи первинної бухгалтерської документації.
Одночасно з цим, такі документи повинні бути оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Дана правова позиція також відображена в постанові ВС КЦС від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц та інших.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», в редакції від 11.06.2017, що була чинна станом на дату формування виписки, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
- назву документа (форми); 
- дату складання; 
- назву підприємства, від імені якого складено документ; 
- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; 
- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; 
- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до п. 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджена постановою Правління НБУ № 566 в редакції від 17.04.2015, що була чинна станом на дату формування виписки, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. 
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити:
- назву документа (форми);
- дату складання документа; 
- назву підприємства (банку), від імені якого складений документ;
- місце складання документа;
- назву отримувача коштів;
- зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 
- суму операції (цифрами та прописом). 
Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; 
- номери рахунків; 
- назву банку; 
- посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). 
Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів можуть мати й інші додаткові реквізити.
Документи, які надають клієнти банку, повинні мати підписи уповноважених службових осіб клієнта та відбиток його печатки (за наявності). 
Підписи на всіх документах, а також печатки мають відповідати заявленим їх зразкам, а підтвердження достовірності підпису на документі в електронному вигляді обумовлюється в договорі про обслуговування клієнта через систему електронних платежів «клієнт-банк». 
Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Відповідно до п. 4.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджена постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003, в редакції від 15.06.2016, що була чинна станом на дату формування виписки, первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. 
Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. 
Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити:
- назву документа (форми);
- дату і місце складання;
- назву підприємства (банку), що склало документ;
- зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру;
- посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення;
- особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
Суд наголошує, що виписка (як регістр аналітичного обліку), як і інші документи первинного бухгалтерського обліку можуть підтверджувати заявлені обставини у справах щодо стягнення заборгованості, однак лише у випадку їх належного оформлення як такого документа відповідно до положень чинного на момент їх формування законодавства. Проте, для можливості використання виписки як первинного бухгалтерського документу та визначення доказу як належного в такій категорії спорів необхідним є дотримання всіх зазначених обов`язкових реквізитів.
Судом встановлено, що долучена до матеріалів справи виписка не містить підпису та відбитка печатки банківської установи та не відповідає вимогам, що ставляться до такого роду документів: не містить відомостей про особу, відповідальну за її складання, а за окремими операціями - не містить ідентифікуючих реквізитів, зокрема номерів квитанцій, що унеможливлює перевірку відображених у ній даних. Крім цього вказаний документ складений іноземною мовою, переклад якої у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку, позивачем надано не було.
Недотримання обов`язкових вимог до реквізитів при оформленні виписки як первинного бухгалтерського документа, фактично робить цей документ недійсним в силу положень чинного законодавства, а відтак суд не може взяти її до уваги при ухваленні рішення. 
Суд також враховує ту обставину, що в ході розгляду даної справи, позивачем особисто було підтверджено, що виписка як документ, існувала в електронній формі у первісного кредитора - ПАТ «ДІВІ БАНК» (є електронним доказом) та при укладені договору факторингу йому в такій формі не передавалась. 
Відповідачкою, натомість, ставилася під сумнів виписка за кредитним договором та стверджувалось, що наданий суду документ, фактично є роздруківкою з текстового редактора Word, без більшості встановлених законом обов`язкових реквізитів (підпису, печатки, відсутності зазначення будь якої відповідальної особи тощо), а відтак, достовірність такого доказу перевірити неможливо, з чим суд погоджується.
Згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд вебсторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважила, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого та не робить такий доказ недопустимим. 
Однак, суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Таким чином, з огляду на те, що надана позивачем виписка була поставлена під сумнів відповідачкою, при цьому оригінал електронного документа у позивача відсутній, а наявна в матеріалах справи копія (роздруківка) не містить обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документа (в тому числі і як простого так і електронного підпису/печатки), суд дійшов висновку про неможливість врахування такого доказу при вирішенні даного спору.
Дана позиція суду відповідає висновкам, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23.
Суд також враховує, що позивачем не надано жодних інших первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували здійснення операцій, на які він посилається, в тому числі меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки чи інших документів, що фіксують факт та суму видачі кредитних коштів, рух грошових коштів за рахунком та їх можливе повне або часткове повернення відповідачем. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказаний розрахунок взагалі не є первинним документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інших нормативно-правових актів в сфері бухгалтерського обліку, а також з вказаного розрахунку неможливо встановити порядок формування заборгованості, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України.
Відповідний правовий висновок міститься в постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 01.02.2023 № 199/7014/20, в якій суд, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором.
Надані позивачем копії договору факторингу від 01.11.2017 та листа ТОВ «МК-ФІНАНС» до ОСОБА_1 від 06.11.2017 не є підтвердженням саме суми заборгованості за кредитним зобов`язанням, оскільки такі документи не можуть підтверджувати наявність та розмір заборгованості за кредитним договором.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явленої до стягнення суми заборгованості з відповідача в ході судового розгляду позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 5-6 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Ухвалою суду від 13.09.2024 у даній справі було витребувано у Акціонерного товариства «КОМПАНІЯ ДІВІ» оригінали договору про відкриття та обслуговування рахунків фізичної особи №991790/ДРФО/20150729-055 від 29.07.2015; заяви про відкриття поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 31.08.2016; заяви про встановлення ліміту овердрафту від 31.08.2016; заяви про встановлення ліміту овердрафту від 08.02.2017. 
Проте, витребувані у АТ «КОМПАНІЯ ДІВІ» документи до суду подані так і не були. 
Не були надані оригінали таких документів протягом всього розгляду справи і позивачем.
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23 зазначено, що у випадку коли суд витребував оригінал письмового доказу, копія якого наявна в матеріалах справи та була поставлена під сумнів учасником справи, проте надалі витребуваний оригінал доказу суду надано не було, то такий доказ не береться судом до уваги при ухваленні рішення.
Твердження позивача про преюдиційнсть обставин саме щодо встановлення розміру заборгованості за кредитним зобов`язанням, у справі № 752/14312/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «МК-ФІНАНС», АТ «КОМПАНІЯ ДІВІ» про визнання недійсним договору факторингу від 01.11.2017 та визнання відсутнім права вимоги у кредитора за договором факторингу суд не бере до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 7 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
За загальним визначенням, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Разом з цим, преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. 
Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом розгляду справи № 752/14312/22 (на яку посилається позивач) є визнання недійсним договору факторингу від 01.11.2017, а відтак справа безпосередньо стосується встановлення/спростування факту переходу права вимоги, тобто має безпосередній вплив лише на одну частину з загального предмету доказування у даній справі за позовом ТОВ «МК-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (стосується саме наявності чи відсутності у позивача права вимоги за таким договором в цілому).
В свою чергу, перевірка підстав виникнення саме кредитного зобов`язання як і встановлення/спростування факту наявності та розміру заборгованості, в тому числі дослідження відповідних доказів («Виписка по рахунку клієнта № 790001-2017/1030 за період з 31.10.2016 по 30.10.2017», «Розрахунок заборгованості за овердрафтом» тощо) за кредитним договором не було предметом розгляду судами в справі № 752/14312/22, а відтак правова оцінка в цій частині судом не могла бути надана. 
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Таким чином, із урахуванням всього наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 264-265, 352, 353, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «КОМПАНІЯ ДІВІ», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін та третіх осіб по справі:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «МК-ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, буд. 6/8, прим. 41, код ЄДРПОУ 41334430;
відповідач -  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
третя особа - Акціонерне товариство «КОМПАНІЯ ДІВІ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, буд. 6/8, прим. 41, код ЄДРПОУ 37572263.
Повний текст рішення складено 04.05.2026.

Суддя 	О. О. Ковбасюк