Справа № 307/956/25 
Провадження № 1-кп/307/60/25 

ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області

В И Р О К
іменем України

07 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 , сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження № 12025071160000141 про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці Тячівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працює лісорубом в Нересницькому лісництві, судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України (надалі КК України),

В С Т А Н О В И В: 

згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Згідно статті 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан та Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено мобілізацію.
Згідно статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби та має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану, як передбачено частиною 2 цієї статті, можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Право на альтернативну службу згідно зі статтею 2 Закону мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням І ці громадяни належать до релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
За змістом частини 1 статті 1 Закону альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби на яку призивають громадян зазначених у статті 15 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ), віком 18-25 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон не передбачає.
ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28 лютого 2025 року, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, перебуваючи в приміщенні пункту постійного збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_2 , був направлений до поліклінічного відділення КНП "Тячівська РЛ" Тячівської міської ради, де пройшов військово-лікарську комісію, яка на час проведення загальної мобілізації засідає за адресою: АДРЕСА_3 , на предмет визначення ступеня придатності призовників до військової служби.
Згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 за №50/5 від 28 лютого 2025 року, виданої відповідно до наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" № 402 від 14 серпня 2008 року, ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби, за результатами якої підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
В подальшому, ОСОБА_4 , з метою призову на військову службу, ІНФОРМАЦІЯ_4 був зарахований в команду № НОМЕР_1 та згідно повістки про відправку йому було наказано з`явитися о 18 год. 00 хв. 05 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого призову військовозобов`язаного під час мобілізації на військову службу, однак, ОСОБА_4 , будучи належним чином попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи в приміщенні пункту постійного збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_2 , 05 березня 2025 року відмовився від отримання повістки про виклик з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, про що начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_6 та старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_7 складено акт № 1 про відмову від отримання та підписання повістки з метою призову на військову службу
Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ухилився від виконання свого конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а саме призову на військову службу під час мобілізації, тим самим порушивши вимоги статті 65 Конституції України, положення Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та вимоги статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не маючи на це законних підстав передбачених статті 23 цього ж Закону.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні – ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, вину не визнав та показав, що він дійсно відмовився від отримання повістки про виклик з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, але вважає, що не ухилявся від мобілізації, оскільки перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та з`являвся в останній на всі виклики. Через релігійні переконання, він, як Свідок Єгови та священнослужитель – старійшина (єпископ) збору, просив замінити йому військову службу на альтернативну. З даним проханням він звертався в ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак отримав відмову. Зазначив, що готовий бути корисним для держави, виконувати будь-яку цивільну роботу, однак, через релігійні переконання не може брати до рук зброю, носити військову форму, вчитися воювати і виконувати накази командування. Просив його виправдати.
Вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується показами свідків та письмовими доказами, що є у справі, які були досліджені у судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що працює старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 . 28 лютого 2025 року ОСОБА_4 отримав повістку для проходження військово-лікарської комісії, і за наслідками її проходження був визнаний придатним для проходження військової служби. Однак, ОСОБА_4 05 березня 2025 року відмовився від отримання повістки про відправлення до місць проходження військової служби у зв`язку з релігійними переконаннями. Про факт відмови від отримання повістки був складений акт та викликано слідчо-оперативну групу. Також зазначив, що відстрочка від мобілізації за релігійними переконаннями не передбачена.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що працює начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 військово-лікарською комісією був визнаний придатним для проходження військової служби та був зарахований в команду військової частини. 05 березня 2025 року ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки про відправлення до місць проходження військової служби у зв`язку з релігійними переконаннями, а саме зазначив, що є Свідком Єгови, і надав підтверджуючі документи. Йому було роз`яснено наслідки відмови від отримання повістки та викликано поліцію. Зазначив, що ОСОБА_4 не мав права на відстрочку від проходження військової служби під час мобілізації.
Свідок захисту ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він, як і ОСОБА_4 , є ОСОБА_9 . ОСОБА_4 є священнослужителем, має зразкову поведінку, допомагає переселенцям. Зазначив, що ОСОБА_4 має глибокі релігійні переконання, через які не може проходити військову службу та носити зброю. Йому відомо, що ОСОБА_4 звертався із заявами про заміну йому військової служби на альтернативну.
Повідомленням про кримінальне правопорушення від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із повідомленням про те, що ОСОБА_4 , на його думку, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 КК України (т.2 а.п. 4-5).
Довідкою № 50/5 від 28 лютого 2025 року, з якої відомо, що 28 лютого 2025 року солдат запасу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний придатним до військової служби (т.2 а.п. 6).
Карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 , з якої відомо, що він визнаний придатним до військової служби (т.2 а.п. 7).
Повісткою № МО 530/3 про виклик, з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданою 05 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_4 , з якої відомо, що в ній відсутній підпис ОСОБА_4 про її отримання (т.2 а.п. 8).
Витягом з журналу видачі бойових повісток, з якого відомо, що під порядковим номером 822 від 05 березня 2025 року, міститься підпис ОСОБА_4 про отримання бойової повістки (т.2 а.п. 9-10).
Контрольним талоном мобілізаційного розпорядження №1, з якого відомо, що ОСОБА_4 зарахований в команду № НОМЕР_1 , йому присвоєно військове звання "солдат". Дане мобілізаційне розпорядження ОСОБА_4 одержав о 18 год. 05 березня 2025 року (том 2 а.п. 11).
Витягом з журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди, з якого відомо, що в ньому відсутній запис про вручення ОСОБА_4 мобілізаційного розпорядження (т.2 а.п. 12-13).
Розписками від 05 березня 2025 року, з яких відомо, що ОСОБА_4 попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 336, 337 КК України та про його обов`язок прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом (т. 2 а.п. 14).
Бланком попередньої співбесіди з військовозобов`язаним ОСОБА_4 від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що він не бажає проходити військову службу (причина не зазначена) (т. 2 а.п. 15).
Аркушем ознайомлення військовозобов`язаного від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 ознайомлено із змістом статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", яка регламентує право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (т. 2 а.п. 16-17).
Аркушем ознайомлення військовозобов`язаного від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 ознайомлений з правилами військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів та передбаченою відповідальністю за порушення правил військового обліку та за порушення вимог законодавства про мобілізацію (т. 2 а.п. 18-19).
Картою професійно-психологічного відбору кандидата від 05 березня 2025 року, з якої відомо, що у ОСОБА_4 за даними бесіди та проведеного тестування, встановлено ІІ – й рівень стійкості до бойового стресу, а саме: достатній рівень розвитку адаптаційних можливостей особистості. В основному відповідає вимогам, що пред`являються до військовослужбовців в умовах бойової діяльності. Він придатний до проходження військової служби за призовом по мобілізації та рекомендується до проходження військової служби за призовом по мобілізації (т. 2 а.п. 20-21).
Заявою ОСОБА_4 від 05 березня 2025 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої відомо, що ОСОБА_4 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, займає посаду священнослужителя – служителем (дияконом) збору. Просить замінити йому військову службу з мотивів переконань на альтернативну (невійськову) службу, згідно частини 4 статті 35 Конституції України. Усвідомлює свій обов`язок і готовий виконувати роботу, яка не пов`язана з військовою службою (т.2 а.п. 23).
Відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05 березня 2025 року на заяву ОСОБА_4 від 05 березня 2025 року, з якої відомо, що заміна військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, законодавством не передбачена (т.2 а.п. 24-25).
Військовим квитком Серії НОМЕР_2 , з якого відомо, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , і 28 лютого 2025 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний придатним до військової служби (а.п. 27-29). 
Актом № 1 про відмову від отримання і підписання повістки з метою призову на військову службу від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 05 березня 2025 року, о 18 год. 00 хв., відмовився від підпису та отримання повістки з метою призову на військову службу, під час мобілізації на особливий період № 530/3 від 05 березня 2025 року на відправку на 18 год. 00 хв. 05 березня 2025 року, команда НОМЕР_1 . ОСОБА_4 пояснив, що відмовляється від військової служби в армії і відмовляється від відправки у воєнну частину і бути військовослужбовцем і просить про намір на альтернативну службу (невійськову). Він є ОСОБА_9 (т.2 а.п. 30).
Довідкою Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" від 07 березня 2025 року № 4528, з якої відомо, що ОСОБА_4 з 01 вересня 2009 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідки Єгови в Україні. 18 серпня 2024 року ОСОБА_4 був призначений керівним комітетом Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" на посаду священнослужителя – старійшиною (єпископом) збору (т.2 а.п. 48).
Протоколом огляду речового доказу (відеозапису) від 10 березня 2025 року, з якого відомо, що предметом огляду є відеозапис з службових нагрудних реєстраторів (боді камер) працівників в складі СОГ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 05 березня 2025 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 , в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовився від проходження військової служби та зазначив, що є свідком Єгови. Йому було роз`яснено відповідальність за статтею 336 КК України та те, що під час мобілізації альтернативної служби не має (т.2 а.п. 55-58).
Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі "Коробова проти України", відповідно до якої, при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.
Так, показання свідків обвинувачення є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. 
Досліджені вищевикладені документи є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 статті 84 КПК України. Отримані такі в порядку, передбаченому КПК України.
Досліджені докази суд визнає належними та допустимими, оскільки вони взаємно підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України, є об`ктивними.
Показання свідка захисту ОСОБА_8 не стосується суті обвинувачення у даному кримінальному провадженні, однак підтверджують обставину, яка не заперечується стороною обвинувачення, що ОСОБА_4 є присвяченим охрещеним служителем Свідків Єгови та членом Релігійного об`єднання Свідки Єгови в Україні.
Дослідивши докази у даному кримінальному провадженні, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, відповідно до висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби, не мав правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відмовився від отримання повістки про виклик з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Доводи сторони захисту, що обвинувачений не міг проходити військову службу у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
Також, не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про наявність підстав для заміни обвинуваченому військової служби на альтернативну (цивільну) у період військового стану, який діє на території України з 24 лютого 2022 року по теперішній час, з огляду на наступне.
Стаття 336 КК України передбачає ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжений Указами Президента України і діє до теперішнього часу.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено про проведення загальної мобілізації.
Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 4 статті 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Положеннями частини 3 статті 4 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби, якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.
Статтями 1, 4 вказаного Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Законодавство України відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу", то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни.
З матеріалів провадження відомо, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, призивався не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією.
Щодо посилання сторони захисту на численні рішення ЄСПЛ, що стосуються відмови від військової служби через релігійні переконання (рішення "Баятян проти Вірменії" від 07 липня 2011 року та інші рішення долучені до клопотання), суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові № 573/838/24 від 27 жовтня 2025 року, в якій зазначено, що ситуація, в якій перебуває Україна внаслідок масштабної агресії з боку російської федерації, не дає можливості вважати висновки ЄСПЛ, які стосувалися подій в обстановці мирного часу, беззастережно застосовними до питання, яке вирішує суд. Відсутні підстави вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації.
Крім того, щодо посилання сторони захисту на висновок "AMICUS CURIAE" щодо альтернативної служби (невійськової) ухваленої Венеціанською комісією на 142 пленарному засіданні (14-15 березня 2025 року) слід зазначити наступне.
Україна є підписантом Конвенції, а тому у разі існування реальної загрози внаслідок військової інтервенції, і з метою послідуючого існування державності, зобов`язана вживати усіх без винятку заходів збереження. Ініціатором надання Висновку "AMICUS CURIAE" Венеціанської комісії з питань альтернативної (невійськової) служби виступив в.о. голови Конституційного Суду України, оскільки у провадженні цього суду на розгляді перебуває скарга з приводу відповідності Конституції України частини 1 статті 1 Закону України "Про альтернативну службу", що само по собі свідчить про намагання держави вирішити це у законодавчому та правовому відношенні.
Збройні Сили потребують та мають значну кількість професій та посад, прямо не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях. Таким чином перебування у ЗСУ не охоплюється тільки участю у веденні бойових дій, з врахуванням його досвіду.
За таких обставин посилання обвинуваченого на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, складати військову присягу, виконувати військові накази, отримувати заробітну плату військового та брати у руки зброю, не може бути оцінено судом як такі обставини, що настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що само по собі виключає можливість виконання військового обов`язку, військовозобов`язаного ОСОБА_4 , як громадянина України по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідання як Свідка Єгови.
Законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях.
Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.
У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року в справі № 573/838/24 об`єднана палата ККС визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань. Тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Водночас, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Верховний суд у згаданій постанові зробив правовий висновок, що відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
При цьому суд зазначає, що згідно частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, а відповідно до частини 6 статті 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вважає, що ситуація, у якій перебуває держава, позначається також і на обсязі права на сумлінну відмову, тому не погоджується з доводами обвинуваченого щодо абсолютної неможливості для сумлінного відмовника бути призваним за мобілізацією з міркувань, які виходять за межі носіння або використання зброї. Наприклад, на думку суду, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни йому військової служби на невійськову, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації, 05 березня 2025 року відмовився від отримання повістки про виклик з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
У ОСОБА_4 відсутні фактичні та юридичні підстави для сумлінної відмови від військової служби, правова оцінка його дій як ухилення від призову за мобілізацією не суперечить вимогам частини 4 статті 35 Конституції України і статті 9 Європейської конвенції з прав людини. Притягнення до кримінальної відповідальності за такі дії не є примусом, що принижує свободу людини мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір, у розумінні частини 2 статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таким чином, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 КК України, тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. 
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу винного, який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є священнослужителем – старійшиною (єпископом) збору Релігійного об`єднання Свідки Єгови в Україні.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.
З урахуванням таких обставин справи, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та з покладанням обов`язків – періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно статті 100 КПК України речовий доказ - DVD-диск з відеозаписом події, яка мала місце 05 березня 2025 року, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, та призначити йому покарання – 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ - DVD-диск з відеозаписом події, яка мала місце 05 березня 2025 року, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку

Суддя ОСОБА_1