ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 300/2261/23
адміністративне провадження № К/990/15963/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №300/2261/23,
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Воробцем Романом Мироновичем, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Судової-Хомюк Н.М., суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) з вимогами:
1.1 визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовців, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
1.2. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період березень, червень, серпень, листопад, грудень 2022 року, січень-березень 2023 року, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовців, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з відрахуванням податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач указував на те, що у періоди з 21.03.2022 по 26.04.2022 та з 23.06.2022 по 12.07.2022 він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Позивач зазначив, що 26.04.2022 він отримав мінно-вибухову травму під час виконання обов`язків військової служби. У періоди з 26.04.2022 по 23.05.2022, з 11.07.2022 по 09.09.2022, з 30.09.2022 по 13.10.2022, з 21.10.2022 по 28.10.2022 та з 30.11.2022 по 06.01.2023 він перебував на стаціонарному лікуванні. Також у періоди з 24.05.2022 по 22.06.2022 та з 07.01.2023 по 05.02.2023 він перебував у відпустці за станом здоров`я. Позивач уважав, що за вказані спірні періоді він набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка відповідачем протиправно не виплачена.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 16.04.2022 №120 позивач з 21.03.2022 перебуває на службі у вказаній військовій часті.
4. Як убачається з довідки ВЧ НОМЕР_1 від 03.12.2022 №517 солдат ОСОБА_1 у періоди з 21.03.2022 по 26.04.2022 та з 23.06.2022 по 12.07.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
5. Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 12.07.2022 №694/1687 солдат ОСОБА_1 26.04.2022 о 12:00 год поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , під час виконання завдання за призначенням, де здійснював фортифікаційне обладнання вогневих позицій, у результаті артилерійського обстрілу з території тимчасово непідконтрольній Збройним Силам України, отримав мінно-вибухову травму, акуботравму. Указані поранення отримані під час виконання обов`язків військової служби та пов`язані із захистом Батьківщини.
6. Як убачається з матеріалів справи, позивач у періоди з 29.04.2022 по 13.05.2022, з 13.05.2022 по 23.05.2022, з 11.07.2022 по 25.07.2022, з 26.07.2022 по 02.08.2022, з 03.08.2022 по 16.08.2022, з 17.08.2022 по 09.09.2022, з 30.09.2022 по 13.10.2022, з 21.10.2022 по 28.10.2022, з 30.11.2022 по 12.12.2022, з 13.12.2022 по 06.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. Указані обставини підтверджуються копіями виписок №3624, №673, №5145, №5485, №6996, №8306, №10515, №1157, №13823, №14010.
7. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №157/ЗСУ ОСОБА_1 проведено медичний огляд комісією при ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» 23.05.2022, та він потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
8. Також згідно з довідками військово-лікарської комісії від 08.09.2022 №976 та від 05.01.2023 №1917 позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
9. 10.02.2023 позивач звернувся із рапортом до відповідача, в якому просив виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за березень, квітень, червень, липень, грудень 2022 року та за січень-лютий 2023 року.
10. 17.03.2023 позивач повторно звернувся із рапортом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за березень, квітень, липень, грудень 2022 року та за січень-лютий 2023 року
11. Відповіді відповідача на вказані рапорти позивача в матеріалах справи відсутні.
12. Уважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
13. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови № 168, за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 і з 30.11.2022 по 05.02.2023, виходячи з розміру 100 000,00 грн на місяць. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 Постанови №168, за час перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 і з 30.11.2022 по 05.02.2023, виходячи з розміру 100 000,00 грн на місяць, з урахуванням проведених виплат за ці періоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
14. Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вказав, що позивач за періоди з 21.03.2022 по 31.03.2022 та з 23.06.2022 по 30.06.2022 має право на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у вказаних заходах, а за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 30.11.2022 по 05.02.2023 в розмірі 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я.
15. Водночас згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 28.02.2022 по 18.04.2023, за березень та червень 2022 року позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, виходячи з розміру 100 000,00 грн, у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. За серпень 2022 року позивачу виплачена додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, за строк перебування позивача на стаціонарному лікуванні виходячи в розмірі 100 000,00 грн, у розрахунку на місяць (а.с. 54-55).
16. Таким чином, за періоди з 21.03.2022 по 31.03.2022, з 23.06.2022 по 30.06.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороду, а отже, позовна вимога в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, відповідно до пункту 1 Постанови №168, за вказані періоди не підлягає задоволенню. 
17. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовлено. 
18. Приймаючи зазначену постанову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з доводів позивача вбачається, що відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, за березень, червень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень-березень 2023 року.
19. На виконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024 відповідач подав до суду апеляційної інстанції додаткові докази, а саме: витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 №24, довідку про доходи ОСОБА_1 , розрахунок переплати (недоплати) грошового забезпечення.
20. Як убачається з довідки про доходи за період з березня 2022 року по березень 2023 року, позивачу виплачувалися додаткова винагорода, відповідно до пункту 1 Постанови №168, у таких розмірах: за березень 2022 року нараховано 32 258,06 грн, за квітень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за травень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за червень 2022 року нараховано 30 000,00 грн, за липень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за серпень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за вересень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за жовтень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за листопад 2022 року нараховано 0,00 грн, за грудень 2022 року нараховано 30 000,00 грн, за січень 2023 року нараховано 30 000,00 грн, за лютий 2023 року нараховано 0,00 грн, за березень 2023 року нараховано 0,00 грн.
21. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 № 24 внесено зміни до наказів командира військової частини ВЧ НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 808, від 03.08.2022 №907, від 03.09.2022 №1025 та від 03.10.2022 №1136, від 03.11.2022 №1358, від 03.12/2022 №1624. Цим наказом фактично утримано виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у грудні 2022 року та січні, лютому, березні 2023 року. Матеріали справи не містять доказів того, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 № 24 оскаржено позивачем чи скасовано в установленому порядку. 
22. Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за час перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 і з 30.11.2022 по 05.02.2023, адже вона утримується у зв`язку з переплатою позивачу грошового забезпечення за період липень-жовтень 2022 року в сумі 255 161,29 грн. Питання правомірності утримання грошового забезпечення за період липень-жовтень 2022 року судом не досліджується.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
23. 24.04.2024 до Суду надійшла касаційна скарга позивача на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024. 
24. У касаційній скарзі скаржник, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, просив його скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
25. Підставою для касаційного оскарження скаржники визначили пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
26. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник зазначив, що на дату звернення до суду касаційної інстанції відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 Постанови №168.
27. Скаржник указав, що в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 №24 не зазначено підстав для виникнення переплати його грошового забезпечення за період липень-жовтень 2022 року в сумі 255 161,29 грн, і суд апеляційної інстанції таких підстав не встановив.
28. Скаржник також заперечує отримання позивачем спірної додаткової винагороди, указуючи, що суд апеляційної інстанції посилається на розрахунки, які не підтверджують факту перерахування коштів. Оскільки ці розрахунки були складені відповідачем і не супроводжуються належними первинними документами, вони не можуть бути доказами наявності виплат.
29. За наслідком автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Мацедонській В.Е.
30. Суд ухвалою від 08.08.2024 відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
31. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
V. Джерела права 
32. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
33. Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
34. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
35. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
36. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
37. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
38. Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
39. Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
40. На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168.
41. Так, відповідно до пункту 1 Постанови №168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
42. Редакція зазначеної Постанови, у тому числі її пункту 1, неодноразово змінювалася.
43. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 (далі - Постанова №400; набрала чинності 02.04.2022 та застосовується з 24.02.2022) пункт 1 Постанови №168 доповнено, серед іншого, абзацами такого змісту:
«Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії».
44. Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29. Такими рішеннями регламентовано порядок документального підтвердження участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
45. У пункті 7 Окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).
46. Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402 (далі - Положення №402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).
47. У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» внесено зміни до пункту 1, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора».
48. Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 177/39233 (який застосовується з 01.02.2023), внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
49. Пунктом 10 розділу ХХХІV Порядку № 260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн також включаються військовослужбовці, які, зокрема:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
50. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем (пункт 11 розділу ХХХІV Порядку № 260).
51. Керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000,00 грн за час цієї відпустки (пункт 12 розділу ХХХІV Порядку № 260).
VI. Позиція Верховного Суду
52. Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача, відповідно до Постанови №168, на нарахування й виплату збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди за періоди його безпосередньої участі в бойових діях, перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, а також перебування у відпустці для лікування.
53. За доводами позивача, відповідач не здійснив нарахування та виплату вказаної додаткової винагороди за березень, червень, серпень, листопад, грудень 2022 року та січень-березень 2023 року.
54. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що у періоди з 21.03.2022 по 26.04.2022 та з 23.06.2022 по 12.07.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. 26.04.2022 позивач отримав акубаротравму під час виконання бойового завдання. У періоди з 29.04.2022 по 13.05.2022, з 13.05.2022 по 23.05.2022, з 11.07.2022 по 25.07.2022, з 26.07.2022 по 02.08.2022, з 03.08.2022 по 16.08.2022, з 17.08.2022 по 09.09.2022, з 30.09.2022 по 13.10.2022, з 21.10.2022 по 28.10.2022, з 30.11.2022 по 12.12.2022, з 13.12.2022 по 06.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні. У період з 23.05.2022, 08.09.2022, 05.01.2023 позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
55. За висновком суду першої інстанції, позивач має право на виплату додаткової винагороди за періоди з 21.03.2022 по 31.03.2022 та з 23.06.2022 по 30.06.2022 в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 30.11.2022 по 05.02.2023 в розмірі 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я. 
56. Суд першої інстанції констатував, що за періоди з 21.03.2022 по 31.03.2022, з 23.06.2022 по 30.06.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 відповідачем нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду. Водночас за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 та з 30.11.2022 по 05.02.2023 додаткова винагорода не нарахована і не виплачена, а отже, позов у цій частині підлягає задоволенню.
57. Суд апеляційної інстанції при вирішені спору дійшов протилежних висновків та не знайшов підстав для задоволення позову в зазначеній частині, указавши, що позивачу виплачувалися додаткова винагорода, відповідно до пункту 1 Постанови №168, у таких розмірах: за березень 2022 року нараховано 32 258,06 грн, за квітень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за травень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за червень 2022 року нараховано 30 000,00 грн, за липень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за серпень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за вересень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за жовтень 2022 року нараховано 100 000,00 грн, за листопад 2022 року нараховано 0,00 грн, за грудень 2022 року нараховано 30 000,00 грн, за січень 2023 року нараховано 30 000,00 грн, за лютий 2023 року нараховано 0,00 грн, за березень 2023 року нараховано 0,00 грн.
58. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 № 24 внесено зміни до попередніх наказів, у зв`язку з цим утримано виплату позивачу додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень-березень 2023 року через переплату грошового забезпечення за липень-жовтень 2022 року (255 161,29 грн).
59. З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 та з 30.11.2022 по 05.02.2023 не підлягає задоволенню.
60. Переглядаючи висновки суду апеляційної інстанції в контексті доводів касаційної скарги, Суд звертає увагу на таке.
61. Предметом перевірки Суду в межах доводів касаційної скарги є правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права у правовідносинах щодо наявності підстав для нарахування і виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за періоди з 01.06.2022 по 22.06.2022 та з 30.11.2022 по 05.02.2023.
62. За позицією позивача, у спірний період з 01.06.2022 по 22.06.2022 він перебував у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку з травмою, що пов`язана із проходженням військової служби. У період з 30.11.2022 по 06.01.2023 він перебував на стаціонарному лікуванні в різних закладах охорони здоров`я. У період з 07.01.2023 по 05.02.2023 він перебував у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини.
63. Питання можливості отримання військовослужбовцями збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у тому числі за період лікування та перебування у відпустці для лікування, досліджувалося Судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 280/7364/23. 
64. У зазначеній постанові Верховний Суд указав, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100 000,00 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
65. Верховний Суд звернув увагу на те, що умовою її виплати є належне підтвердження фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з таким пораненням, а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
66. Підставою для виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
67. Верховний Суд виснував, що предметом доказування у таких справах має бути з`ясування (у сукупності): за якій конкретний період позивач не отримав належні йому грошове забезпечення та додаткову винагороду; чи перебував він у спірний період на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних); якщо перебував на лікуванні, то з яких причин - зокрема, чи було це пов`язано з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими у зв`язку із захистом Батьківщини; чи проходив він у такому випадку саме стаціонарне лікування; чи перебував він після тяжкого поранення у відпустках за станом здоров`я за висновками (постановами) військово-лікарської комісії; та чим це все підтверджується.
68. Проте суди попередніх інстанцій не з`ясовували зазначених обставин у їхній сукупності. 
69. Зокрема, суд апеляційної інстанції при вирішені спору не перевірив наявності підстав для нарахування і виплати спірної додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 22.06.2022 та з 30.11.2022 по 05.02.2023.
70. Так, в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції не досліджував докази, подані позивачем разом із позовною заявою у підтвердження перебування на лікарняному та у відпустці, що є ключовим для правильного вирішення цього спору. Він обмежився констатацією факту утримання з позивача додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень-березень 2023 року через переплату грошового забезпечення за липень-жовтень 2022 року (255 161,29 грн).
71. На це Суд указує, що зі змісту довідки ВЧ НОМЕР_1 від 16.01.2024 №36/ФС убачається, що на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2023 № 24 з позивача утримано нараховану додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн за грудень 2022 року та січень 2023 року, а також утримане нараховане грошове забезпечення у розмірі 23 888,10 грн за лютий і березень 2023 року.
72. Таким чином, з позивача було утримано лише нараховану додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн за грудень 2022 року та січень 2023 року.
73. Водночас вимога позивача у цій справі стосується права на нарахування додаткової винагороди до 100 000,00 грн на місяць, зокрема, за червень 2022 року, за листопад 2022 року, за грудень 2022 року, за січень 2023 року, за лютий 2023 року,. 
74. Як убачається з установлених обставин у цій справі, виплата в розмірі 100 000,00 грн позивачу відповідачем за цей спірний період взагалі не нараховувалася, адже відповідач заперечує необхідності її нарахування.
75. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про наявність переплати грошового забезпечення позивача не спростовує його вимогу про права на отримання збільшеної додаткової винагороди за час лікування та перебування у відпустці для лікування. 
76. Ураховуючи приписи статті 242 КАС України, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
77. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, проте не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
78. У постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого статтею 2 та частиною четвертою статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд уживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
79. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
80. Оскільки суд апеляційної інстанції не вжив усіх визначених законом заходів та не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, Суд уважає передчасними його висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову позивача в частині.
81. Водночас суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
82. Відповідно до підпункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
83. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
84. Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
85. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови та установити наведені в ній обставини, які входять до предмету доказування. 
86. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
87. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ: 
88. Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
89. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року скасувати, а справу №300/2261/23 направити на новий судовий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
90. Судові витрати не розподіляються.
91. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська 
Судді: В.Е. Мацедонська
М.І. Смокович