1	Справа № 335/1044/26  2/335/1326/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 у розмірі 31 500,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн. - сума заборгованості за комісією; за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 у розмірі 57 240,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3194862, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 дні за процентною ставкою за користування кредитними коштами 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; комісія за надання кредиту 19,00% від суми кредиту нараховується одноразово.
ТОВ «Мілоан», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі. 
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3194862.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3194862.
Відповідач свої зобов`язань за кредитним договором не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 у розмірі 31 500,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн.- сума заборгованості за комісією.
Крім того, 19.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4944912 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 20 000,00 грн., строком на 30 днів, за стандартною процентною ставкою 1,90 %.
10.02.2023 було укладено договір № ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінас" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4944912. 
01.08.2025 було укладено договір № 01-08/25 відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінас" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4944912. 
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4944912.
Відповідач свої зобов`язань за кредитним договором не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 у розмірі 57 240,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 30.01.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця реєстрації, причини неявки у судове засідання не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Судом встановлено, що 26.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3194862, відповідно до умов якого, відповідачу надано грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10 000,00 грн., строком на 30 днів (з 26.12.2021 по 25.01.2022).
Відповідно до п.п. 1.5.1., 1.6. кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1 900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту, одноразово. Проценти за користування кредитом: 5 100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, ОСОБА_1 підписав кредитний договір № 3194862 від 26.12.2021, за допомогою одноразового ідентифікатора J95138. Факти підписання договору відповідач не оспорював та не спростував.
На виконання умов кредитного договору № 3194862 від 26.12.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти в сумі 10 000,00 грн. на банківську картку, що підтверджується квитанцією №1864962739 від 26.12.2021. Факт отримання грошових коштів на свою банківську картку відповідач не оспорював та не спростовував.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3194862.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 у розмірі 31 500,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 3194862 від 26.12.2021, у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість в розмірі 31 500,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 10 000,00 грн., які ним не повернуті, а тому кошти у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», яке набуло права стягнення.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 укладеним з ТОВ «Мілоан» з 26.01.2022 по 05.01.2026 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 25.01.2022. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 суду не надано.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 укладеним з ТОВ «Мілоан» до 25.01.2022, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Факторинг Партнерс», як правонаступника ТОВ «Мілоан», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 26.01.2022 по 05.01.2026, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії за оформлення кредиту становить 1 900 гривень.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів"(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію за надання кредиту.
Однак, відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню.
Крім того, 19.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4944912 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 20 000,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день (стандартна процентна ставка) в межах строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 24079,41% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору за стандартною ставкою складає 31 400,00 грн. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» розміщених на офіційному сайті https://creditplus.ua.
Як вбачається зі змісту договору, такий підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М938431».
Також, 19.10.2021 відповідачем було підписано графік обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту.
На виконання умов договору ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перераховано на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 20 000,00 грн., що підтверджується листом № 2230 від 06.11.2025. Зазначений платіжний провайдер має Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків №3 від 11.11.2013.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить.
10.02.2023 було укладено договір № ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінас" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4944912. 
01.08.2025 було укладено договір № 01-08/25 відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінас" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4944912. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01-08/25 від 01.08.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 57 240,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним електронним договором № 4944912 від 19.10.2021 згідно з якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідач кредит.
Разом з тим, договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Укладені договори факторингу є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитним договором. 
Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 4944912 від 19.10.2021, у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість в розмірі 57 240,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідачки за кредитним електронним договором № 4944912 від 19.10.2021.
За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 20 000,00 грн., які ним не повернуті, а тому кошти у розмірі 20 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», яке набуло права стягнення.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 укладеним з ТОВ „Авентус Україна", з 19.11.2021 по 05.01.2026 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ „Авентус Україна" та відповідачкою кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 18.11.2021. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 суду не надано.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 укладеним з ТОВ „Авентус Україна" до 18.11.2021, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Факторинг Партнерс», як правонаступника ТОВ „Авентус Україна", вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 19.11.2021 по 05.01.2026, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 у розмірі 15 100,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 у розмірі 31 400,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути 46 500,00 грн.
Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано в копіях: Договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між АО «Ліга Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс», прайс-лист АО «Ліга Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-12/2025 від 01.12.2025, заявку від 01.12.2025 про надання юридичної допомоги № 894, витяг з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 на загальну суму 25 000 грн. Згідно з вказаних документів АО «Ліга Ассістанс» надало позивачу такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів на суму 4000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачу до суду на суму 18 000,00 грн., вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики на суму 3 000,00 грн.
Однак надані позивачем документи не можуть бути підставою для стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, з огляду на таке.
Ані статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ані нормами ЦПК України, ані Договором про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 не передбачено такого окремого виду адвокатської діяльності, як «підготовка пропозицій»; крім того, з наданих позивачем матеріалів неможливо встановити, чим змістовно відрізняється підготовка пропозицій від надання усної консультації з вивченням документів.
Крім того, позовна заява з додатками подана безпосередньо позивачем за підписом його керівника, у справі немає жодного документу процесуального характеру, і складеного і поданого певним адвокатом в порядку надання правничої допомоги.
Разом з тим, за змістом ст. 137 ЦПК України, відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з правничою допомогою саме конкретного адвоката, а не адвокатського об`єднання як юридичної особи, навіть якщо такий адвокат діяв на підставі ордеру, виданого адвокатським об`єднанням. Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, чи видавало АО «Ліга Ассістанс» ордер певному адвокату на надання правничої допомоги позивачу, чи дійсно види правничої допомоги, зазначені у вказаних вище документах, були надані особою, що має право на здійснення адвокатської діяльності.
Водночас, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас пунктом 4.6 Договором про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 передбачено, що сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги. При цьому позивачем не надано документів, на підставі яких можна було встановити, яку саме винагороду отримав певний адвокат, що надавав правничу допомогу позивачу.
Гонорар же адвокатського об`єднання вочевидь належить йому як юридичній особі, і відшкодування такого гонорару за рахунок відповідача ЦПК України не передбачає.
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн.
Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам (52,40%), які в даному випадку складають 1 395,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4 , 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 3194862 від 26.12.2021 у розмірі 15 100,00 грн., за кредитним договором № 4944912 від 19.10.2021 у розмірі 31 400,00 грн., а всього стягнути 46 500 (сорок шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 395 (одна тисяча триста дев`яносто п`ять) гривень 10 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 21 квітня 2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ЄДРПОУ 42640371, адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150;
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.І. Рибалко