Єдиний унікальний номер 317/70/26
Провадження номер 2/317/427/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Заярна Марина Анатоліївна до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року позивач ОСОБА_1 інтереси, якого представляє адвокат – Заярна М.А. звернувся з позовом до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.
Позов обґрунтований тим, що після смерті бабусі позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який вона фактично прийняла в порядку спадкування за законом, але не оформила після смерті свого чоловіка – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач, як спадкоємець за законом по праву представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України у передбачений законом строк для прийняття спадщини звернувся із заявою на прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. Проте, при оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, відсутні, у зв`язку з чим 15.09.2025 нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Позивач та його представник адвокат Заярна М.А. належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Надавав до суду письмові пояснення, в яких поклався на розсуд суду, просив розглядати справи за його відсутності.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.
Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України онуки спадкують ту частину спадщини, яка б належала б за законом їх матері, батькові, якщо б вони були живі на час відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається прийнявшим спадщину, якщо на протязі 6-ти місячного строку з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини.
Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Відповідно до п.п. 14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія НОМЕР_1 , виданим 23.11.2006 Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис №43.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_2 , виданим 02.01.2013 виконавчим комітетом Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, актовий запис №01.
Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті смерті чоловіка – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується матеріалами спадкової справи № 61/2025, яка заведена приватним Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області нотаріусом Карташовою Т.М.
Факт прийняття спадщини позивачем після смерті бабусі – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується матеріалами спадкової справи №175/2025, яка заведена приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М.
Відповідно до Постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії, виданої 15.09.2025 №816/02-31 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. 1266 ЦК України після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі – ОСОБА_2 , дочка якої – ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на житловий будинок АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловіку ОСОБА_2 , яка є його дружиною та яка була його спадкоємцем, прийняла спадщину після його смерті, але не оформила своїх спадкових прав, тому в зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок відмовити в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Вирішуючи питання щодо наявності у спадкодавця права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю.
Судом встановлено, що правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 в час побудови - 1961 рік (побудований будинок разом з господарськими спорудами) були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування.
Відповідно до Виписки із рішення виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького (колишнього Комишуваського району Запорізької області №12 від 30.07.1960 вбачається, що спадкодавцю - ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка 700 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 . 
Зміна адреси житлового будинку АДРЕСА_4 -ще Малокатеринівка підтверджується довідкою №242 від 29.03.2023 року, виданою Кушугумською селищною радою.
У відповідності до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.
Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок.
Крім того, згідно п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року., «за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)».
Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні (садибні)житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких об`єктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Відповідно до технічного паспорту, сформованого 09.04.2021 ФОП ОСОБА_5 будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок літ. «А» рік побудови 1960, загальною площею 53,0 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., прибудова літ. «а», веранда літ. «а1», вбиральня літ. «Б», ворота №1, паркан №2. Самовільних забудов немає.
Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Суд вважає, що на 1960 рік ОСОБА_3 набув право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України, що діяв на час набуття права власності і позивач ОСОБА_1 , як його спадкоємець, має право на його спадкування згідно закону.
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року (тобто будинок побудований в 1960 році), згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст.2 Закону України «Про власність» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності в тому числі на майно, одержане внаслідок успадкування.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації.
В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Така є позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК».
Відповідно до ст. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності.
Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.
Отже, на основі вищезазначеного суд приходить до висновку необхідності задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222, 1261, 1265, 1274, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 89, 247, 258-259, 263-265, 280, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ), в інтересах якого діє представник – адвокат Заярна Марина Анатоліївна (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області (ЄДРПОУ: 24912102, адреса: 70450, Запорізька область, Запорізький район, с-ще Кушугум, вул. Соборна, буд. 23) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок літ. «А» рік побудови 1960, загальною площею 53,0 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., прибудова літ. «а», веранда літ. «а1», вбиральня літ. «Б», ворота №1, паркан №2. Самовільних забудов немає.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова