Новоархангельський районний суд Кіровоградської області 
26100 смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, вул. Слави 26 
29.05.26
394/179/26
1-кп/394/44/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі
головуючого - судді: ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 
за участю прокурора: ОСОБА_3 
обвинуваченого: ОСОБА_4 
захисника: ОСОБА_5 
потерпілого: ОСОБА_6 
представника потерпілого: ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025121110000356 від 16.07.2025 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України із середньою освітою, одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, пільг немає, стан здоров`я задовільний, військовозобов`язаного, працюючого водієм ФГ "Гранд", раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких обставин:
16.07.2025 року близько 08 год. 40 хв., водій автомобіля «Peugeot Partner» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у вказаному автомобілі за кермом, що на той час був розташованиц на узбіччі проїжджої частини, поблизу паркану ФГ «ГРАНД», по вулиці Гагаріна,5, в селі Небелівка Голованівського району Кіровоградської області. В подальшому, ОСОБА_4 почав здійснювати маневр розвороту автомобіля ліворуч, з виїздом з узбіччя на проїжджу частину з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху. В той час, своєю смугою для руху їхав водій мотоцикла «Viper-150», без реєстраційного номера, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказаному транспортному засобі. Під час здійснення маневру розвороту ліворуч з виїздом на смугу зустрічного руху, водій автомобіля «Peugeot Partner» з ОСОБА_4 , не пересвідчився в наявності інших транспортних засобів на проїжджій частині, та тим самим допустив зіткнення з мотоциклом «Viper-150», яким керував ОСОБА_6 . Внаслідок пригоди, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ. Перелому правої тім`яної кістки, перелому стінок правої орбіти, забій головного мозку важкого ступення, субдуральної гематоми лівої скроневої області, субарахноїдального крововиливу, забійних ран правої тім`яної ділянки, закритої тупої травми грудної клітки із забоєм легень І ступення, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах викладених вище, визнав повністю. По суті повідомив, що того дня їхала автомобілем по завданню керівника господрства, але за кермом був неуважним, заднім ходом назад автомобілем допусти наїзд на потерпілого, саме тому сталася ДТП. Щиро каяється у вчиненому, зазначив, що готовий нести призначене судом покарання, але при цьому просив не позбавляти права керування транспортним засобом, так як іншої роботи він не має, все життя працював лише водієм, має двох неповнолітніх дітей, яких треба утримувати, а також слід відшкодувати шкоду потерпілому.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням положень ст. 75,76 КК України та з призначення додаткового покарання на 1 рік.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний та потерпілий сдішли згоди щодо відшкодування останньому матеріальної та моральної шкоди, завданої майну та здоров`ю потерпілого та надав відповідний договір, вказавши це як ще одну обставину, що впливає на призначення покарання, просив застосувати до його підзахисного положення, передбачені ст.ст. 75,76 КК України, а також не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки робота обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортним засобом, є єдиним заробітком, має на утриманні неповнолітніх дітей, доказів того, що обвинувачений притягувався раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху матеріали не містять.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні в частині призначення покарання погодилися із запропонованою прокурором мірою покарання, але просили не позбавляти обвинуваченого права керування, оскільки то є основний заробіток обвинуваченого, а потерпілий заінтересований у відшкодуванні йому шкоди, як вони визначили домовленністю між собою, відсутність роботи потягне за собою неможливість такого відшкодування. 
Приймаючи до уваги, що всі учасники не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, прокурор запропонував досліджувати докази у кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК України, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення зазначеної норми закону та визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, тому суд обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів, витрат, пов`язаних із залученням експерта, матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та дослідженням експертних висновків.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд вважає показання обвинуваченого правдивими і достовірними, оскільки вони детально узгоджуються між собою та в повній мірі відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаної в суді обвинуваченого у суду немає.
При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, а саме: ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також рішення ЄСПЛ "Коробов проти України", "Кобець проти України", де зазначається, що при оцінці доказів, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність випливає із достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків.
Статтею 286 КК України передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, зокрема частина 2 статті кваліфікується як діяння, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження чи смерть потерпілого.
Згідно постанови ПВС України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті ", що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.
Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його предстиавника, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».
Органами досудового розслідування було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого і суд погоджується з такою кваліфікацією, оскільки предметом даних правопорушень є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху, додержання учасниками дорожнього руху безпечних правил експлуатації автотранспорту, як джерела підвищеної небезпеки, та додатковим об`єктом життя, здоров`я, недоторканність і безпеку людини, які визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та перебувають під особливою охороною та захистом держави, об`єктивна сторона даного правопорушення визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечним діянням (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечними наслідками; в) причинним зв`язком між діяннями і наслідками, при цьому, правопорушення вчинено з необережності, а обвинувачений є суб`єктом кримінального правопорушення.
Так, порушення вимог Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 знаходиться упрямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками, що настали - спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Суд зазначає, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, завжди пов`язаний з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених законами та іншими нормативними актами - Правилами дорожнього руху. Для кваліфікації дій винного за вказаною статтею не має значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений. Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.
Суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо дискреції), де зазначено що самесуду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних проособу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до абз. 17 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого. Враховуючи інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного правопорушення.
При цьому, враховуючи роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВС України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд враховує особу обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення що згідно приписів ст.12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим з необережності. Разом з тим, злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до наслідків у виді завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.
Крім цього, при призначенні покарання суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими покарання обставинами згідно обвинувального акту обвинуваченому є щире каяття, яке виразилось у тому, що він визнав свою вину та щиро жалкує про вчинення кримінального правопорушення, а також відшкодував потерпілому збитки та активне сприяння розкриттю злочину, в процесі судового розгляду справи давав правдиві показання, які посприяли органам правосуддя встановити істину по справі, демонструє готовність понести покарання, добровільно відшкодував частину шкоди та дійшов згоди з потерпілим на її відшкодування за письмовою домовленістю між ними. Обтяжуючих покарання обставин в обвинувальному акті не зазначено та судом не встановлено.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.ст. 286-287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.
При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 286 КК надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків тощо. Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. Закон про кримінальну відповідальність не містить обмежень щодо неможливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є частиною їх посадових обов`язків. 
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.09.2023 за результатами розгляду справи № 524/12818/21, санкція ч.2 ст.286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, суд вирішує на власний розсуд в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.
Крім того, захисник в судових дебатах засвідчив, що життєдіяльність обвинуваченого безпосередньо пов`язана з користуванням правом керування транспортними засобами.
Із врахуванням всіх обставин справи, призначаючи вид і міру покарання, суд оцінюючи особу обвинуваченого, який не є суспільно небезпечною особою, на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, має 2 неповнолітніх дітей на утриманні, вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, обставини вчинення кримінального правопорушення та вжиття обвинуваченим заходів для усунення негативних наслідків його вчинення, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, те, що він має міцні соціальні зв`язки, на момент вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, ставлення до вчиненого, досудову доповідь, позицію прокурора, думку потерпілого та його представника щодо призначення покарання, тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 статті 286 КК України без призначення додаткового покарання та із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні на залучення експертів відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його вина доведена в повному обсязі.
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.
В даному кримінальному провадження ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області було накладено арешт на автомобіль марки «Peugeot Partner» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та мотоцикл «Viper-150», без реєстраційного номера.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Крім того, необхідність забезпечення збереження речових доказів на час ухвалення судового рішення відпала, тому арешт тимчасово вилученого майна підлягає скасуванню. За вказаних обставин слід скасувати арешт, автомобіль марки «Peugeot Partner» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та мотоцикл «Viper-150», без реєстраційного номера.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, клопотань прокурора щодо обрання запобіжного заходу до суду не надходило, а тому підстав для обрання запобіжного заходу з урахуванням відсутності клопотань прокурора та призначеної міри покарання, на даному етапі судом не вбачається.
Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за можливе обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 127-129, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд -
у х в а л и в :

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В силу ст. 75 КК України  ОСОБА_4  звільнити від відбування покарання з випробуванням. Встановити іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4  в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути із  ОСОБА_4  в дохід держави процесуальні витрати за проведення в даному кримінальному провадженні судових інженерно-транспортних експертиз в сумі 15154 /п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят чотири/ гривень.
Скасувати, накладений згідно ухвали слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22.07.2025 року арешт на автомобіль марки «Peugeot Partner» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на праві власності належить ФГ «ГРАНД» та на мотоцикл «Viper-150», без реєстраційного номера, який на праві власності належить ОСОБА_6 .
Речові докази - автомобіль марки «Peugeot Partner» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ФГ «ГРАНД» та мотоцикл «Viper-150», без реєстраційного номера, що на праві власності належить ОСОБА_6 , які перебувають на території майданчика СПД №2 ( с-ще Новоархангельськ) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області - повернути за належністю.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі, якщо було подано апеляційну скаргу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити учасникам судового провадження. Роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику, який не був присутній в судовому засідання, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя: