ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6711/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гнідобор А.В.,

представників учасників справи:
прокурора: Єреп В.В.,
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури Дяченка С.В.

на рішення Господарського суду міста Києва (Літвінова М.Є.)
від 10.09.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Алданова С.О, Євсіков О.О., Корсак В.А. )
від 02.02.2026 (повний текст складено 13.02.2026)

за позовом заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕНЕРДЖІ"

про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів у розмірі 59 666,50 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1. Заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (далі - Прокурор, Скаржник) в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕНЕРДЖІ" (далі - Відповідач) про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - ПК України) при укладенні договору про закупівлю № 271 від 12.09.2023, покупцем і постачальником до пункту 2.2 цього договору та специфікації включено суму ПДВ, а тому Прокурор просив суд визнати недійсним пункт 2.2 договору про закупівлю № 271 від 12.09.2023 та стягнути з постачальника грошові кошти у розмірі 59 666,50 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 10.09.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 02.02.2026 у справі №910/6711/25, у задоволенні позовних вимог відмовив.
4. Рішення судів попередніх інстанцій, зокрема, мотивовані таким:
- визначене підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України документальне підтвердження суб`єкта кінцевого отримувача товарів відповідно до сертифікату кінцевого споживача або згідно з умовами договору є підставою для звільнення операцій щодо постачання таких товарів від оподаткування ПДВ, а отже лише за наявності такого документального підтвердження визначення відповідачем вартості (ціни) закуповуваних згідно з договором товарів мало б бути здійснене без включення ПДВ;
- Позивач як замовник відповідної закупівлі та суб`єкт, який відповідно до своїх повноважень здійснює у межах відповідних видатків місцевих бюджетів фінансування заходів з оборони, у тому числі військових частин, не був позбавлений можливості, як мінімум, якщо скорочені строки здійснення закупівлі та необхідності передачі товарів військовій частині не передбачали можливості отримати сертифікат кінцевого споживача від такої військової частини, ініціювати включення до договору умов щодо суб`єкта кінцевого отримувача товарів, операції щодо постачання яких відповідно підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України підлягають звільненню від оподаткування ПДВ за вищенаведених умов, що, в свою чергу, давало б підстави при укладанні договору погодити з постачальником вартість (ціну) закуповуваних згідно з цим договором товарів без ПДВ або у випадку незгоди Відповідача в подальшому оскаржувати таке включення, та, відповідно, не витрачати бюджетні кошти на покриття суми ПДВ.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
5. 04 березня 2026 року Скаржник, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №910/6711/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
6. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
7. На обґрунтування підстави касаційного оскарження Скаржник зазначив що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду, які викладені у постановах:
- від 04.03.2021 у справі № 908/1879/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 щодо вірогідності доказів (стаття 79 ГПК України);
- від 22.01.2025 у справі №908/2672/23 стосовно того, що ключовим критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є не наявність суб`єкта як сторони договору, а передусім фактичне використання товару відповідно до визначеної державної мети (підпункт "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України у контексті їх поширення на суб`єктів - сторін договору, які не охоплені переліком, визначеним цими нормативно-правовими актами, а також необхідності формування відповідної правової позиції);
- від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24, від 19.11.2025 у справі № 914/201/25, де виснувано, що достатнім документальним підтвердженням для звільнення від оподаткування товару на додану вартість на підставі підпункту 5 пункту 32 підрозділу ХХ ПК України є сертифікат кінцевого споживача або договір, умовами якого визначено специфіку відповідної господарської операції поставленого товару, що унеможливлює його використання іншими способами для інших цілей.
8. 14 квітня 2026 року, в межах встановленого Верховним Судом строку, Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
9. 11 липня 2023 року начальник НОМЕР_1 прикордонного загону звернувся до голови Окнянської селищної ради із клопотанням № 5/3919-23-Вих, в якому просив Позивача під час прийняття цільової "Програми фінансової підтримки/прикордонного оперативно - розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт Окни) головного оперативно - розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону з метою забезпечення протидії протиправній діяльності на державному кордоні на 2023 рік" передбачити фінансування на реалізацію заходів програми в сумі 500 000 грн та здійснити придбання з подальшою передачею наступних технічних засобів: квадрокоптер DJІ Matrice 30T Basic Combo та акумуляторні батареї.
10. Позивачем 18 серпня 2023 року оголошено відкриті торги з особливостями (ідентифікатор закупівлі: № UA-2023-08-18-004382-а) за предметом закупівлі: Квадрокоптер, ДК 021:2015: 34710000-7 - Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном (Матеріально-технічне забезпечення підрозділів ЗСУ на виконання програми з підтримки 3бройних Сил, заходи та роботи з територіальної оборони).
11. За результатами електронного аукціону, 12 вересня 2023 року між Позивачем (замовник) та Відповідачем (постачальник) укладено договір про закупівлю № 271 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність замовника: Квадрокоптер DJІ MATRICE 30T та акумулятори DJІ ТВ30, за кодом ДК 021:2015: 34710000-7 - Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном (Матеріально - технічне забезпечення підрозділів ЗСУ на виконання Програми з підтримки Збройних Сил, заходи та роботи з територіальної оборони) (далі - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.
12. Обсяг (асортимент, номенклатура) товару зазначений у специфікації, що додається до Договору про закупівлю і є його невід?ємною частиною (п. 1.2 Договору).
13. Відповідно до п. 2.2 Договору його ціна становить: 357 999,00 грн (триста п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев??ять грн 00 коп.), у тому числі ПДВ - 59 666,50 грн.
14. Сторони в п. 3.1 Договору погодили те, що оплата товару замовником здійснюється шляхом безготівкових розрахунків у національній валюті України за реквізитами учасника визначеними у цьому договорі, протягом 10 робочих днів з дати прийняття товару замовником за актом передання-прийняття товару.
15. Постачальник повинен передати (поставити) покупцю товар, якість якого відповідає вимогам державних стандартів, а також умовам, встановленим чинним законодавством до товару даного виду (п. 4.1 Договору).
16. Строк (термін) поставки (передачі) товару: протягом 10 робочих днів з дня підписання договору. Місце поставки (передачі) товару: 67900, Одеська область, Подільський район, смт. Окни, вул. Незалежності, буд. 2 (п.п. 3.2-3.3 Договору).
17. Пунктом 10.1 передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками Сторін (за наявності) та діє до дати, зазначеної у Специфікації. У разі укладання договору в електронній формі, договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін шляхом накладання електронних підписів, використання яких передбачено цим Договором, та діє до дати, зазначеної у специфікації. Припинення дії Договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із Сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за Договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою Стороною свого зобов`язання за Договором.
18. Відповідно до пп. 11.1.1 п. 11.1 Договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зазначених в п. 19 визначеного постановою № 1178 від 12.10.2022 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні протягом 90 днів з дня його припинення або скасування".
19. Додатком 1 Специфікацією сторонами погоджено найменування товару, одиницю виміру, його кількість та ціну за одиницю виміру з врахуванням транспортних витрат, розвантажувальних робіт, грн без ПДВ. Загальна вартість товару становить 357 999,00 грн (ПДВ 59 666,50 грн).
20. 21.09.2023 постачальником виставлено рахунок на оплату № 89 на суму 357 999,00 грн.
21. Цього ж дня сторонами була підписана видаткова накладна № 98 щодо поставки товару, який передбачено умовами Договору та специфікацією.
22. На виконання умов договору, 26.09.2023 замовник перерахував постачальнику грошові кошти в розмірі 357 999,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 9 та № 21 від 26.09.2023. 
23. 10 листопада 2023 року Позивачем прийнято рішення № 1377/35-VІІІ про надання дозволу на безоплатну передачу іншого окремо індивідуально визначеного майна з комунальної власності Окнянської селищної ради в державну власність в особі НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) згідно переліку (додаток 1), затвердивши акт приймання-передачі іншого окремо індивідуально визначеного майна зазначеного у додатку 1 цього рішення (додаток 2).
24. В цей же день заступником селищного голови, головним спеціалістом публічних закупівель та представниками ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону підписано акт приймання-передачі основних засобів, а саме квадрокоптер DJІ Matrice 30T та акумуляторні батареї DJІ TВ 30.
25. 26 лютого 2025 року Позивач звернувся до Відповідача із листом № 02-25/674 про повернення ПДВ в розмірі 59 666,50 грн, як безпідставно набутих коштів, на підставі підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
26. 28 лютого 2025 року постачальник надав відповідь № 28/02/25-1 про те, що прикінцеві положення ПК України застосовуються в разі наявності сертифікату кінцевого споживача або чіткого зазначення у договорі кінцевого отримувача товарів, а тому вимоги щодо повернення ПДВ є недоцільними та необґрунтованими.
27. 28 березня 2025 року Прокуратура скерувала Позивачу лист № 61-2099ВИХ-25, в якому повідомила про те, що операція з постачання квадрокоптеру DJ MATRICE 30T для потреб ЗСУ та інших військових формувань за договором № 271 від 12.09.2023 звільняється від оподаткування, що свідчить про безпідставне включення до ціни, зазначеної в п. 2.2 Договору, суми податку на додану вартість, чим порушено підпункт 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, а сплачені кошти у сумі 59 666,50 грн є безпідставно набутими Відповідачем. Крім того, Прокуратура просила Позивача надати окружній прокуратурі в строк до 04.04.2025 інформацію вжитих заходів позовного характеру щодо повернення безпідставно набутих коштів Відповідачем ПДВ у сумі 59 666,50 грн та зазначити чи зверталися підрозділи ЗСУ до Позивача про необхідність придбання відповідних засобів необхідних для забезпечення національної безпеки і оборони країни, завірену копію документів підтверджуючих передачу Позивачем квадрокоптеру DJI MATRICE 30T на потреби ЗСУ.
28. 01 квітня 2025 року Позивач надіслав Прокуратурі лист № 02-25/1056 про надання інформації, повідомивши про надходження запиту від НОМЕР_1 Прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) Державної Прикордонної служби України на закупівлю технічних засобів для забезпечення надійної охорони державного кордону. В свою чергу Позивачем розглянуто дане клопотання та проведено закупівлі потрібних засобів з подальшою передачею НОМЕР_1 Прикордонному загону (в/ч НОМЕР_2 ).
29. 02 травня 2025 року Прокуратура скерувала Позивачу лист № 61-2896ВИХ, у якому повідомила про порушення положень пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України під час укладення Договору про закупівлю № 271 від 12.09.2023, включивши до вартості товару суму ПДВ розмірі 59 666,50 грн. Крім того, прокуратура вказала про наявність підстав для повернення сплаченої суми ПДВ 59 666,50 грн, як безпідставно набутих коштів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
30. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
31. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
32. Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
33. Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.
34. При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
35. Верховний Суд також неодноразово зазначав, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
36. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
37. Суд враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
38. Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:
- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);
- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);
- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).
39. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
40. Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).
41. Суд відхиляє доводи Скаржника про те, що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.03.2021 у справі № 908/1879/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, щодо вірогідності доказів, оскільки наведені висновки за своїм змістом є загальними вимогами процесуального законодавства, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмету доказування.
42. У цьому контексті Суд вважає за необхідне зазначити, що Скаржник, посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування стандартів доказування, не враховує, що ці доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній.
43. Водночас цитування Скаржником окремих висновків, наведених у вказаних постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а зміст зазначених Скаржником постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.
44. У справі, яка переглядається, фактичні обставини встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів.
45. Отже, посилання Скаржника на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, щодо вірогідності доказів є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання Скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.
46. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
47. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
48. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
49. У цьому аспекті Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі таких встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, без аналізу та врахування фактичних обставин справи, які мають юридичне значення та за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
50. Крім того, стосовно посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.01.2025 у справі №908/2672/23, Суд зазначає таке.
51. У справі №908/2672/23 предметом розгляду були вимоги заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах: Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Управління освіти Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області звернувся з позовом до ТОВ "Параллель-М ЛТД", Відповідач, Скаржник) про: визнання недійсними пункту 5.3 договору поставки нафтопродуктів від 11.03.2022 №0453/22/О, укладеного між Управлінням та ТОВ "Параллель-М ЛТД", а також положень "Специфікації", наведених в додатку №1 до договору, в частині включення до договірної ціни суми ПДВ у розмірі 239 976 грн; стягнення з ТОВ "Параллель-М ЛТД" на користь Управління 239 976 грн безпідставно сплачених за договором поставки у вигляді ПДВ.
52. Позовні вимоги у вказаній справі, на відміну від цієї справи (№ 910/6711/25), були обґрунтовані неправомірним включенням до ціни договору поставки суми ПДВ та подальше її перерахування постачальнику, що суперечить положенням постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (далі постанова КМУ №178) та підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.
53. Так, вирішуючи питання щодо застосування положень постанови КМУ №178 до спірних правовідносин, зокрема, специфіки її реалізації та сфери поширення, Верховний Суд у пунктах 15-20 постанови від 22.01.2025 у справі №908/2672/23 зазначив таке:
"5.15. КМУ на підставі Постанови №178 (в редакції на момент укладення Договору поставки) постановив з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Визначено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.
З аналізу положень постанови КМУ №178 вбачається, що встановлення нульової ставки ПДВ є заходом, спрямованим на створення правових передумов для своєчасного та безперешкодного постачання товарів, необхідних для забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту населення та інтересів держави в умовах воєнного стану.
Відповідно, правозастосування у цій сфері має базуватися на цільовому призначенні відповідних товарів, що передбачає гнучке використання механізмів пільгового оподаткування з урахуванням функціонального підходу.
Зміст постанови КМУ №178 свідчить про те, що її дія охоплює не лише правовідносини, у яких сторонами таких договір поставки є суб`єкти, прямо зазначені у постанові, а й випадки, коли характер товару та його цільове призначення об`єктивно зумовлюють використання в інтересах оборони та безпеки держави.
Відповідно до підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, операції з постачання товарів, що використовуються для забезпечення національної безпеки та оборони, підлягають обкладенню ПДВ за нульовою ставкою. При цьому пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначає, що об`єктом оподаткування є операції з постачання товарів на митній території України, за умови їх документального підтвердження.
Ключовим критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є не наявність суб`єкта як сторони договору, передбаченого даною постановою, а передусім фактичне використання товару відповідно до визначеної державної мети.".
54. Тобто, виснуючи про те, що ключовим критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є передусім фактичне використання товару відповідно до визначеної державної мети, а не суб`єкт як сторона договору, Верховний Суд виходив зі змісту постанови КМУ №178 та норми підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.
55. Водночас у цій справі (№ 910/6711/25) підставою для звільнення операцій з постачання на митній території України закуповуваних за цим договором товарів скаржник визначає підпункт 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, положення якого застосуються за визначених у цій нормі умов, зокрема якщо кінцевим отримувачем відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами відповідного договору визначено суб`єктів, перерахованих у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, що є відмінним від застосованих Верховним Судом у справі №908/2672/23 підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови КМУ №178, а саме у контексті визначення суб`єкта кінцевого отримувача відповідних товарів відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами відповідного договору.
56. Суд також відхиляє посилання Скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24, з огляду на таке.
57. Так, Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24, прийнятій за результатами вирішення спору у подібних до справи № 910/6711/25 правовідносинах, сформував такі висновки:
- товари, щодо яких здійснюються такі операції, належать до категорії товарів, які визначені у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України та класифікуються у товарних позиціях згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), визначеною Законом України "Про митний тариф України" від 19.10.2022 №2697-IX; - кінцевим отримувачем відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами відповідного договору визначено суб`єктів, перерахованих у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України. У разі недотримання таких умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку;
- визначальним для звільнення від оподаткування ПДВ за вказаною нормою є не лише категорія товарів та суб`єкт кінцевого отримувача таких товарів, а й документальне підтвердження особи такого суб`єкта відповідно до сертифікату кінцевого споживача або згідно з умовами договору, в якому визначено осіб, зазначених у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, кінцевими отримувачами.
58. У справі, що переглядається (№ 910/6711/25), суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи у задоволенні даного позову виходили з того, що матеріали справи не містять доказів та сторонами у даній справі не надано суду сертифікат кінцевого споживача, в якому було би зазначено, що кінцевим отримувачем відповідного товару буде будь-яка особа з переліку, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а також укладений між позивачем-2 та відповідачем спірний договір не містить положень про те, що кінцевим отримувачем відповідного товару буде будь-яка особа з переліку, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що відсутність такого документального підтвердження суб`єкта кінцевого отримувача товарів відповідно до сертифікату кінцевого споживача або згідно з умовами договору свідчить про відсутність підстав для звільнення операцій з постачання таких товарів від оподаткування податку на додану вартість, відповідно про відсутність підстав стверджувати, що включення податку на додану вартість до вартості (ціни) закуповуваних згідно із таким договором товарів та подальша його сплата постачальнику суперечить вимогам підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.
59. Враховуючи наведене, Суд зазначає про те, що висновки судів попередніх інстанцій в частині застосування підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24, на неврахування яких судами послався Скаржник у касаційній скарзі, а навпаки зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що останні прийнято з урахуванням таких висновків Верховного Суду.
60. Крім того, Суд відхиляє посилання Скаржника на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.11.2025 у справі № 914/201/25, щодо застосування підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, оскільки Верховний Суд у справі № 914/201/25 не тільки не формував висновок щодо застосування, а й не цитував у постанові Верховного Суду зазначену норму права.
61. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
63. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
64. Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
65. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 910/6711/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець 

І. Кондратова