ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6562/26	Головуючий у 1-й інстанції Царук І.М. 	
Провадження № 33/817/287/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Янчишина В.Й., в інтересах, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, 19.03.2026 о 00 год. 47 хв. в м. Тернопіль по вул. Злуки, 45 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки та моделі “Mazda CX-7”, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольно сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Янчишин В.Й. ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 року та закриття провадження у справі.
Звертає увагу, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №618575 від 19.03.2026 року ОСОБА_1 ставиться у провину керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху. Проте, суд не врахував, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного пристрою ОСОБА_1 погодився, однак з результатом такого огляду був не згідний.
Зазначає, що ОСОБА_1 категорично заперечує позицію суду першої інстанції, про те, що висловлення останнім незгоди з процедурою проведення відносно нього огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та його результатами вже після складання адміністративного протоколу серії ЕПР1 №618575 від 19.03.2026 за керування ним транспортним засобом “МАЗДА СХ-7”, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольно сп`яніння, не свідчить про наявність підстав у працівників поліції вважати такі дії відмовою від проходження огляду або незгодою з результатами такого огляду у розумінні положень ч.3 ст. 266 КУпАП.
На переконання апелянта, після проведення огляду на стан алкогольно сп`яніння, поліцейський повинен ознайомити особу, яка проходила такий огляд з чеком Драгера, на якому зафіксований результат, та з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу, що на відеозаписі (00 год. 53 хв.) працівник поліції повідомляє про те, що якщо ви згідні з результатом потрібно поставити чотири підписи на актах огляду та чеку Драгера, але цю процедуру проводить о 02 год. 10 хв, після ознайомлення зі змістом протоколу яке відбулося о 02 год. 06 хв.
Зазначає, що посилання суду на рапорт поліцейського як доказ є незаконним, оскільки згідно правової позиції вбачається, що свідчення службової особи- інспектора патрульної поліції не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.
Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Янчишина В.Й., які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі на підставі ч.1 ст.247 КУпАП; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 618575, 19.03.2026 о 00 год. 47 хв. в м. Тернопіль по вул. Злуки, 45 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки та моделі “Mazda CX-7”, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольно сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст 130 КУпАП. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від підпису відмовився.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Апеляційний суд погоджується із твердженням апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, втім вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку винуватість ОСОБА_1 підтверджується не тільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №618575 від 19 березня 2026 року, але й сукупністю інших досліджених судом доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 . У вчиненні адміністративного правопорушення, є відеозапис з реєстратора службового автомобіля та з нагрудної камери поліцейського де зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , у ході спілкування з водієм працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора “Drager Alcotest 6810”, на що ОСОБА_1 погодився.
Окрім цього, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест» 6810 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,79 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Надалі працівником поліції з`ясовано у ОСОБА_1 , чи погоджується він з результатом огляду та повідомлено про можливість проведення огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Відеозаписом, який досліджувався судом першої та апеляційної інстанції, засвідчено, що ОСОБА_1 погодився з результатно огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу.
Тому, не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного пристрою ОСОБА_1 погодився, однак з результатом такого огляду був не згідний, оскільки спростовуються даними вказаного вище відеозапису з нагрудної камери працівників поліції № 474469 (Диск 1), де зафіксовано процедуру проведення огляду на стан сп`яніння та, зокрема, зафіксовано згоду ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу.
За таких обставин, оцінюючи доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України .
Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП, а тому доводи апелянта про неправильно викладену фабулу правопорушення є необґрунтованими. 
Апеляційний суд звертає увагу, що висловлення ОСОБА_1 незгоди з процедурою проведення відносно нього огляду на стан алкогольного сп`яніння на міці зупинки та його результатами вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, не свідчить про наявність підстав у працівників поліції вважати такі дії відмовою від проходження огляду або незгодою з результатами такого огляду у контексті положень ч.3 ст. 266 КУпАП. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Що стосується доводів апелянта про те, що рапорт поліцейського не може вважатись доказом у справі, апеляційний суд констатує наступне. Рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.
Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.
Докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Янчишина В.Й залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя