Справа № 128/2802/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Нога Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи – Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України його дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обгрунтована наступним.
Заявник є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання в АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 02.07.1983 він та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». Його дружина ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполі Донецької області та причиною смерті вказані: гіповолемічний шок, виразкова хвороба шлунку з кровотечею, що підтверджується довідкою про смерть №С-06043 від 16.08.2025 і свідоцтвом про смерть від 16.08.2025 серії НОМЕР_1 на бланку незаконного озброєного формування, яке є недійсним на території України. Оскільки м. Маріуполь є тимчасово окупованою території України, заявник позбавлений можливості реалізувати свої права, що пов`язані з цими обставинами, адже наявні документи з тимчасово окупованої території є неприйнятним для здійснення реєстрації смерті. Просить суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.
Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, натомість заявником подано заяву про розгляд справи у його відсутність, представник заінтересованої особи про причини неявки до суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Марганець Дніпропетровської області, з 12.06.1998 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказана інформація підтверджується також відповіддю №2954723 від 30.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до довідки від 02.02.2026 №506-7002383162 про взяття на облік внутрішньо переміщену особу та відповіді №2954763 від 30.06.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою з зареєстрованим місцем перебування: АДРЕСА_1 .
З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Володарське Володарського району Донецької області, 12.06.1998 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; 02.07.1983 зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 , 1961 року народження. 
Відповідно до копії свідцотва про укладення шлюбу №461419 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.07.1983 уклали шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, м. Маріуполь тимчасово окуповане рф.
Смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Маріуполь Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 16.08.2025, копією довідки про причини смерті №С-06043 від 16.08.2025.
Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
Отже вказані вище свідоцтво та довідка не створюють правових наслідків.
Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник, має для нього юридичне зазначення, іншого способу його встановлення законом не передбачено, та вказаний факт доведено наданими і дослідженими судом доказами, які підтверджують, що дружина заявника ОСОБА_2 дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, Донецької області.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в передбачений законом спосіб.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.
Керуючись ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи – Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки смт Володарське Володарського району Донецької області, громадянки України, на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь Донецької області.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання рішення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи:
Заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 ;
Заінтересована особа – Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса: м. Вінниця, вул. Замостянська, буд. 7, код. ЄДРПОУ 21725753.

Суддя          Л.П. Шевчук