ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 р.	Справа № 520/11191/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/11191/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України  третя особа  Державна установа "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" 
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі – третя особа) , в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 04.05.2026 про закінчення виконавчого провадження № 80598246;
- зобов`язати державного виконавця продовжити виконавче провадження № 80598246.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 не виконано належним чином, оскільки боржник формально здійснив повторний розгляд його скарги, але не виконав вимогу суду щодо прийняття мотивованого рішення з урахуванням його висновків. Прийняте боржником рішення фактично відтворює попередню позицію без належної правової оцінки.
Закінчуючи виконавче провадження, виконавець обмежився встановленням факту прийняття рішення боржником, не перевіривши: зміст рішення; його відповідність висновкам суду; наявність належної мотивації. Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що рішення виконано 26.03.2026. Водночас наявні докази (перевірка КЕП) підтверджують, що відповідні документи були підписані лише 01.04.2026, що ставить під сумнів факт належного виконання у зазначений строк. Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена без повного та об`єктивного дослідження обставин виконання рішення суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 у справі № 520/11191/26 та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 04.05.2026, зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення № 150/26/813, на яке посилається державний виконавець, датоване 26.03.2026, однак підписане кваліфікованим електронним підписом лише 01.04.2026, що підтверджується технічним звітом перевірки КЕП (Validation Report). Відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ набуває юридичної сили лише після накладення кваліфікованого електронного підпису. Таким чином, станом на 26.03.2026 відповідний документ не існував як належним чином оформлений юридичний акт. Також станом на 30.03.2026, тобто на момент відкриття виконавчого провадження, зазначений документ не існував у правовому полі. Отже, висновок державного виконавця про виконання рішення суду 26.03.2026 не відповідає фактичним обставинам справи. Державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, не перевірив дату підписання документа, не встановив факт його існування на відповідну дату та безпідставно визнав рішення суду виконаним. При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, ототожнивши сам факт наявності документа з фактом виконання рішення суду. Суд не врахував момент виникнення юридичної сили такого документа та не надав належної оцінки доказам щодо дати накладення КЕП.
29.05.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі № 520/10676/26, в обгрунтування якого зазначено, що у зазначеному рішенні суд встановив, що державним виконавцем не здійснено належної перевірки виконання судового рішення, не розглянуто заяву стягувача, не надано матеріалів виконавчого провадження, не доведено правомірності дій державного виконавця. Суд також зазначив, що пояснення третьої особи щодо нібито виконання рішення не підтверджують факту його належного виконання. Таким чином, іншим судовим рішенням встановлено обставини, які мають значення для оцінки правомірності дій державного виконавця у межах того ж виконавчого провадження № 80598246. 
Крім того, 10.06.2026 апелянтом подано пояснення щодо додаткових доказів, в яких ОСОБА_1 просить врахувати висновки постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі № 520/29474/25 під час розгляду апеляційної скарги у справі № 520/11191/26 та долучити до матеріалів справи № 520/11191/26 копію постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі № 520/29474/25. В зазначених поясненнях позивач вказує, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі № 520/29474/25 офіційно встановлено такі факти: 1. Подані ДУ «Український державний НДІ МСПІ МОЗ України» матеріали та докази «добровільного виконання» судового рішення містять очевидні суперечності.2. Рішення № 150/26/813, на яке посилався державний виконавець як на підставу закриття справи, насправді було підписано КЕП посадових осіб лише 01.04.2026 р., що спростовує твердження про його законне існування у березні 2026 року. 3. Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, які б підтверджували факт належного виконання рішення суду.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В судовому засіданні представник третьої особи просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» № 10464/25/986 від 02.10.2025.
Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2025 та подані до неї документи щодо встановлення інвалідності, за результатами чого прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У межах справи № 520/29474/25 судом з`ясовано, що 21.08.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи було прийнято рішення № 33/25/2695/Р, яким ОСОБА_1 відмовлено у встановленні групи інвалідності. Не погоджуючись із таким висновком, ОСОБА_1 у встановленому порядку оскаржив зазначене рішення, посилаючись на наявність у нього стійких порушень стану здоров`я та відповідних медичних показань, підтверджених медичною документацією, долученою до скарги.
02.10.2025 Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 прийняла рішення № 10464/25/986/ВП, яким відмовила у задоволенні скарги та фактично підтвердила правомірність рішення від 21.08.2025.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Задовольняючи частково позовні вимоги в межах справи № 520/29474/25 суд зазначив, що рішення № 10464/25/986/ВП не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим, оскільки зі змісту наведеного неможливо зрозуміти причини, підстави та обставини, виходячи з яких відповідачем було прийняте оскаржуване рішення. До поданої відповідачу скарги позивачем долучено ряд документів різних медичних установ, якими підтверджено основний та сукупні діагнози позивача. Проте оскаржуване рішення Центру оцінювання не містить належного обґрунтування підстав не врахування (відхилення) відповідачем обставин, викладених у скарзі та долучених в їх обґрунтування медичних документів про стан здоров`я позивача.
Рішення у справі № 520/29474/25 набрало законної сили 24.02.2026 та 09.03.2026 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 520/29474/25.
30.03.2026 було відкрито виконавче провадження № 80598246 щодо виконання виконавчого листа, виданого 09.03.2026 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25.
Листом Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 30.03.2026 № 43020/04 постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.03.2026 направлено боржнику для виконання та до відома.
04.05.2026 старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняком М.С. було винесено постанову про закінчення виконачого провадження № 80598246 у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі 26.03.2026 шляхом розгляду скарги стягувача від 25.08.2025, за результатами розгляду скарги 26.03.2026 прийнято рішення, яке 27.03.2026 направлено на адресу стягувача.
Вважаючи постанову від 04.05.2026 про закінчення виконавчого провадження № 80598246 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 боржником - Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» було вчинено належний обсяг організаційно-правових заходів стосовно повторного розгляду по суті скарги ОСОБА_1 від 25.08.2025. Державний виконавець забезпечив дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин з`ясував із достатньою повнотою, взяв до уваги усі юридично значимі фактори, вірно витлумачив зміст належної норми матеріального права, оскільки врахував, що на момент винесення оскаржуваної постанови у матеріалах виконавчого провадження були наявні належні та достатні докази фактичного виконання боржником рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №520/29474/25, унаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Згідно з частиною 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VІІІ).
За змістом статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповіднодо до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом частини 3 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
За змістом пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У постанові від 10.04.2025 у справі № 240/28517/23 Верховний Суд наголосив, пункт 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII може бути застосований лише за умови встановлення фактичного повного виконання рішення, при цьому постанова про закінчення виконавчого провадження має бути мотивованою, містити встановлені обставини та зазначення способів їх перевірки, а державний виконавець зобов`язаний пересвідчитись у виконанні рішення саме в обсязі та спосіб, визначені резолютивною частиною судового рішення.
У цій самій постанові Верховний Суд послався на релевантну правову позицію, викладену у постанові від 21.08.2024 у справі № 240/27324/23, в якій підкреслено, що формальне підтвердження або припущення виконання рішення не може вважатися підставою для закінчення виконавчого провадження. У зазначеній постанові Суд заначив, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення. Також суд констатував, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Із вищезазначеного вбачається, що відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження може бути закінчене виключно за умови фактичного виконання судового рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом. При цьому постанова про закінчення виконавчого провадження з цих підстав має бути належно мотивованою, тобто містити конкретні обставини, що свідчать про повне фактичне виконання рішення. Державний виконавець при цьому зобов`язаний перевірити виконання зобов`язання у чіткій відповідності до резолютивної частини судового рішення, а не обмежуватися формальним посиланням на повідомлення боржника.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» № 10464/25/986 від 02.10.2025.
Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2025 та подані до неї документи щодо встановлення інвалідності, за результатами чого прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення у справі № 520/29474/25 набрало законної сили 24.02.2026 та 09.03.2026 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 520/29474/25.
30.03.2026 було відкрито виконавче провадження № 80598246 щодо виконання виконавчого листа, виданого 09.03.2026 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25.
04.05.2026 страшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняком М.С. було винесено постанову про закінчення виконачого провадження № 80598246.
Оскаржувана постанова мотивована тим, що вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі 26.03.2026 шляхом розгляду скарги стягувача від 25.08.2025, за результатами розгляду скарги 26.03.2026 прийнято рішення, яке 27.03.2026 направлено на адресу стягувача.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення № 150/26/813, на яке посилається державний виконавець, датоване 26.03.2026, однак підписане кваліфікованим електронним підписом лише 01.04.2026. Таким чином, станом на 26.03.2026 відповідний документ не існував як належним чином оформлений юридичний акт. Також станом на 30.03.2026, тобто на момент відкриття виконавчого провадження, зазначений документ не існував у правовому полі. Також апелянт зазначає, що предметом цієї справи є виключно встановлення факту виконання рішення суду на момент винесення постанови державного виконавця, оцінка змісту рішення третьої особи не є предметом даного спору.
Щодо зазначених доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 затверджено Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі – Положення № 1338), що визначає основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди) (п. 1).
Згідно з п. 2, 18 Положення № 1338 експертні команди формуються та функціонують у кластерних та/або надкластерних закладах охорони здоров`я, а також за потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону в закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я).
Документація, яка створюється в процесі оцінювання функціонування особи, ведеться в електронній формі після початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 (далі - Порядок № 1338). 
За змістом пункту 44 Порядку № 1338 рішення експертної команди підписується в електронній системі кожним членом експертної команди шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису користувача електронної системи відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до пункту 57 Порядку № 1338 рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій можуть бути оскаржені особами, стосовно яких їх прийнято (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або в судовому порядку.
За змістом пункту 59 Порядку № 1338 розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
Відповідно до пункту 68 Порядку № 1338 експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг:
вивчає рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії, що оскаржується, відео- та/або аудіозапис розгляду експертною командою, на якому було прийнято відповідне рішення (за наявності);
заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника) (у разі розгляду скарги за участю скаржника або його уповноваженого представника);
за наявності підстав, передбачених цим Порядком, проводить повторне оцінювання.
За результатами розгляду скарги експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи приймає рішення про:
підтвердження оскарженого рішення;
скасування оскарженого рішення;
формування нового рішення щодо результату оцінювання.
Рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи формується засобами електронної системи. На рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи усіма її членами накладаються кваліфіковані електронні підписи або удосконалені електронні підписи, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронного підпису.
Згідно з пунктом 69 Порядку № 1338 не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи:
у разі подання скарги в паперовій формі - Центр оцінювання функціонального стану особи надсилає витяг з такого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) скаржника (його уповноваженого представника), зазначену у відповідній скарзі;
у разі подання скарги в електронній формі - інформація про таке рішення відображається в електронній системі для лікаря, який направив, про що він невідкладно повідомляє скаржнику (його уповноваженому представнику).
Тобто, рішення експертної команди підписується в електронній системі кожним членом експертної команди шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису. 
26.03.2026 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 було прийнято рішення № 150/26/813.
У пункті 16 Рішення № 150/26/813 від 26.03.2026 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії міститься вичерпний перелік осіб-членів експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи, яка прийняла зазначене рішення, а саме: Головуючий у справі член експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи - ОСОБА_2 , Члени експертної команди: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
У матеріалах справи наявна копія рішення № 150/26/813 датованого 26.03.2026, на яке накладений КЕП ОСОБА_6 , яка обіймає посаду провідного фахівця з управління та оптимізації процесів Центру оцінювання функціонального стану особи. Зазначена особа не входить до складу експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи та не належить до групи осіб, яка безпосередньо приймала Рішення № 150/26/813 від 26.03.2026.
Колегія суддів зазначає, що позивачем помилково отожнено дату прийняття та підписання рішення членами експертної команди з датою, коли таке рішення (витяг) було підписано провідним фахівцем установи.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Крім того, суд зазначає, що станом на 04.05.2026, тобто на дату винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, рішення № 150/26/813 існувало та було чинним. 
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки врахував, що на момент винесення оскаржуваної постанови у матеріалах виконавчого провадження були наявні достатні докази фактичного виконання боржником рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №520/29474/25.
Посилання апелянта на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі № 520/10676/26 колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду у цій справі була бездіяльність державного виконавця щодо нерозгляду заяви позивача. 
Крім того, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі № 520/10676/26 станом на даний час не набрало законної сили. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта з посиланням на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі № 520/29474/25, оскільки у зазначеному рішенні судом не надавалася оцінка підписанню рішення від 26.03.2026 кваліфікованим електронним підписом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Згідно із статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 287, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 325, 328 України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року по справі № 520/11191/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов   	

Повний текст постанови складено 01.07.2026.