ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9317/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Говоруна О.В.,
Попової О.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у місті Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у місті Києві звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути податковий борг у розмірі 1 176 301,27 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з несплатою відповідачкою у добровільному порядку податкового боргу, наявні підстави для звернення до суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг у розмірі 1 176 301 (один мільйон сто сімдесят шість тисяч триста одна) грн 27 коп.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу позивача податкової вимоги.
Відтак, на думку апелянта, оскільки даний позов подано до суду без обов`язкого факту надсилання податкової вимоги, що позбавило дізнатись про наявність податкового боргу, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до інформаційних баз даних ДПС за відповідачкою обліковується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 233 719,79 грн, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 498 537,13 грн, з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 408 971,69 грн та військового збору в сумі 34 052,66 грн та з адміністративних штрафів у сумі 1020,00 грн.
Зазначена заборгованість виникла на підставі:
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7985207095 від 04.11.2021 у розмірі 181 281,81 грн, у зв`язку з наданою податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №2036 від 08.01.2019, зменшено основного платежу на суму 6701,40 грн та сума податкового боргу становить 174 580,41 грн;
- пені з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 59 139,38 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984107095 від 04.11.2021 у розмірі 392 788,75 грн;
- пені з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 498 537,13 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984907095 від 04.11.2021 у розмірі 353 509,88 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № 7985407095 від 04.11.2021 у розмірі 340,00 грн;
- пені з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 55 121,81 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984607095 від 04.11.2021 у розмірі 29 459,16 грн;
- пені з військового збору у розмірі 4 593,50 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7985707095 від 04.11.2021 у розмірі 1020 грн.
На виконання вимог статті 59 ПК України контролюючим органом направлено відповідачці податкову вимогу від 30.11.2021 №0094321-1306-2651 за двома адресами: 1) АДРЕСА_1 , яка відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення повернута 22.02.2022 за закінченням терміну зберігання; 2) АДРЕСА_2 (0103330827959), яка відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення повернута 08.01.2022 за закінченням терміну зберігання. 
Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просив стягнути її у судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не надано суду доказів добровільної сплати суми податкового боргу, або адміністративного чи судового його оскарження, тому позовні вимоги є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Згідно із п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з вимогами п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач має податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 233 719,79 грн, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 498 537,13 грн, з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 408 971,69 грн та військового збору в сумі 34 052,66 грн та з адміністративних штрафів у сумі 1020,00 грн.
Зазначена заборгованість виникла на підставі:
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7985207095 від 04.11.2021 у розмірі 181 281,81 грн, у зв`язку з наданою податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №2036 від 08.01.2019, зменшено основного платежу на суму 6701,40 грн та сума податкового боргу становить 174 580,41 грн;
- пені з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 59 139,38 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984107095 від 04.11.2021 у розмірі 392 788,75 грн;
- пені з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 498 537,13 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984907095 від 04.11.2021 у розмірі 353 509,88 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № 7985407095 від 04.11.2021 у розмірі 340,00 грн;
- пені з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 55 121,81 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7984607095 від 04.11.2021 у розмірі 29 459,16 грн;
- пені з військового збору у розмірі 4 593,50 грн;
- податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № 7985707095 від 04.11.2021 у розмірі 1020 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що одним із етапів стягнення податкового боргу з боржника є надсилання на адресу суб`єкта господарювання відповідної податкової вимоги.
Згідно пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610 встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (абзац перший).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац третій).
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виникненням податкового боргу, на адресу відповідача надіслано податкову вимогу від 18.01.2016 №10171-23 за податковою адресами: 
1) АДРЕСА_1 , яка відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення повернута 22.02.2022 за закінченням терміну зберігання; 
2) АДРЕСА_2 (0103330827959), яка відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення повернута 08.01.2022 за закінченням терміну зберігання. 
У той же час, колегія суддів враховує, що у силу вимог п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Слід зазначити, що податкова вимога не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, на підставі якого виник податковий борг, вона лише інформує платника про суму узгодженого податкового зобов`язання. Натомість, такими рішеннями є податкові повідомлення-рішення.
Посилання скаржника на те, що податкова вимога не була направлена на адресу відповідача, так як повернута «за закінченням строку зберігання» колегія суддів не приймає до уваги за наступних підстав.
Так, пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено податковим органом у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. 
Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
У свою чергу, матеріали справи не містять інформації щодо оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень та сплати узгоджених податкових зобов`язань, на підставі яких виник податковий борг.
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко 

Судді О.В. Говорун

О.Г. Попова