Справа № 182/668/26
Провадження № 2/0182/3033/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

04.06.2026 року        м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.,
секретаря судового засідання Паламарчука П.Ю.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , який на момент своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться за згаданою вище адресою, який він прийняв у спадок, але не оформив після смерті свого батька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту відносно свого майна він не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом у померлого немає.
ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності спадкодавця на це майно. В оформленні спадщини позивачу відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. 
Дід позивача ОСОБА_3 на час своєї смерті був зареєстрований та проживав разом з батьком позивача, і за життя залишив заповіт, яким все своє майно заповідав синові, ОСОБА_2 , тобто батькові позивача, який, в свою чергу, фактично прийняв спадщину, але оформити її не встиг. 
Під час оформлення документів у нотаріуса позивачу стало відомо про те, що право власності на спадковий житловий будинок не було зареєстровано ОСОБА_3 . Дана інформація позивачу не була відома, оскільки він знав, що будинок побудував особисто дід на земельній ділянці, що була виділена під будівництво. Позивач вважав, що після завершення будівництва, дід провів технічну інвентаризацію побудованої нерухомості, та зареєстрував своє право власності відповідно до вимог чинного законодавства. 
З цих підстав позивач звертається до суду та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літ «А», загальною площею – 60,8 кв.м. і житловою площею – 39,2 кв.м., літньої кухні літ. «Б», погрібу літ. «В», літньої кухні літ. «Г», вбиральні літ. «Д», споруд 1-3, I, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.02.2026 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.31-32).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.02.2026 року витребувано у приватного нотаріуса Романа Журби матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_2 (а.с.33-34).
20.02.2026 року від приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Романа Журби надійшла копія спадкової справи №42/2025, заведена після смерті ОСОБА_2 (а.с.39-61).
Сторони в судове засідання не з`явились. 
20.05.2026 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає (а.с.65).
22.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі представника Нікопольської міської ради, проти задоволення позову не заперечують (а.с.66-67).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6). 
Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджені свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.01.1991 року (а.с.7).
До дня смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради (а.с.57 зворот). 
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який він прийняв у спадок, але не оформив після смерті свого батька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя ОСОБА_2 своїм майном не розпорядився, заповіту не склав, а тому спадкування відбувається за законом. 
У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. 
Дід позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.48).
Баба позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.46). 
Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку спадщини у відповідності до ст. 1241 ЦК України, судом не встановлені.
ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Романа Журби із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але постановою від 10.12.2025 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності спадкодавця на це майно (а.с.22).
Згідно листа КП «Нікопольське РБТІ «ДОР» від 20.06.2025 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване (а.с.23).
Разом з тим, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 25.09.1959 року, Виписки з рішення № 68/1 від 16.07.1959 року та довідки Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 28.09.1959 року – ОСОБА_3 (діду позивача) виділена земельна ділянка під забудову житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.11,17).
Після завершення в 1965 році будівництва житлового будинку, за його результатами було проведено технічну інвентаризацію цього об`єкту, згодом було отримано технічний паспорт, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12-16). 
Відповідно до Довідки-характеристики об`єкту нерухомого майна, виданої КП «Нікопольське РБТІ «ДОР» 20.06.2025 за № 732 та виготовленого 20.06.2025 року технічного паспорту, зазначений житловий будинок та господарські будівлі були збудовані до 05.08.1992 року, а тому не являються самовільно побудованими (пункт 3.2 розділу 3 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 528/5773). 
Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. З постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво» до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт.
Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Враховуючи всі обставини та письмові докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , був побудований ОСОБА_3 згідно діючих норм та порядку, які діяли на той час.
01.03.1998 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе своє майно заповідав синові ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №170, та ніким не скасований (а.с.24).
ОСОБА_2 після смерті батька вказану спадщину прийняв у порядку передбаченому ст. 549 ЦК України РСР в редакції 1963 року, який діяв на той час, як спадкоємець, який вступив в управління та володіння спадковим майном, але належним чином не оформив та свідоцтва про право на спадщину не отримав.
Згідно постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на той час) встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Таким чином, наявність у ОСОБА_2 документів, які належали дідові позивача і стосувались його власності, свідчить на користь вступу в управління та володіння цим майном (ст.549 ЦК Української РСР (1963 року). До того ж, ОСОБА_2 продовжив користуватись житловим будинком проживаючи там, і був там зареєстрований до дня своєї смерті.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обрав спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України – визнання права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Згідно приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Таким чином, дослідивши надані письмові докази у суду не викликає сумніву той факт, що спадковий житловий будинок на законних підставах дійсно належав діду позивача ОСОБА_3 , який заповідав його своєму синові ОСОБА_2 , який, в свою чергу, фактично прийняв спадщину, але за життя не встиг оформити її належним чином. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2 , але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку. А тому, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
На підставі викладеного й у відповідності зі ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1225, 1266,1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України , суд - 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літ «А», загальною площею – 60,8 кв.м. і житловою площею – 39,2 кв.м., літньої кухні літ. «Б», погрібу літ. «В», літньої кухні літ. «Г», вбиральні літ. «Д», споруд 1-3, I, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева