Справа № 936/197/26 
Провадження № 2-а/302/8/26 
Категорія 129 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді Повідайчика О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання Сита Л.М., Митряк І.П.,
позивача ОСОБА_1 ,
представниці позивача - адвокатки Кобрин М.М.,
представника відповідача Гришко К.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка подана його представницею адвокаткою Кобрин Маріанною Михайлівною до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Міжгірський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
14 травня 2026 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла справа № 936/197/26 (провадження № 2-а/302/8/26) за позовом ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кобрин Маріанною Михайлівною до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа Міжгірський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 15.07.2025 № 281 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 17 000,00 грн, та згідно якої 15.07.2025 було встановлено що громадянину ОСОБА_1 15.07.2025 треба з`явитися на 10 годину 00 хвилину до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ). На думку позивача, оскаржувана постанова є незаконною та винесеною з істотним порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності. 
Позивач зазначає, що про існування оскаржуваної постанови дізнався лише в січні 2026 року, а саме дізнався про постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 218 від 15.07.2025 за якою було відкрито виконавче провадження № 79903345 від 05.01.2026 на підставі постанови № 281 від 15.07.2025 про стягнення із ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.
На думку позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 не мав права складати простанову про накладення адміністративного стягнення та зазначає, що ОСОБА_1 користувався правом на відстрочку, так як являється інвалідом другої групи..
У зв`язку з викладеним позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.07.2025 № 218 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Адміністративний позов був поданий представницею ОСОБА_1 – адвокаткою Кобрин М.М. через підсистему «Електронний суд» до Воловецького районного суду Закарпатської області 09 лютого 2026 року. Ухвалою судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2026 року було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, відкрито провадження в цій справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
16 лютого 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), від імені та в інтересах якого діє представник Гришко Костянтин Володимирович, було подано відзив на позовну заяву, яким останній просить позовну заяву залишити без розгляду. Відзив обґрунтовано пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом без поважних причин, а також законністю винесеної постанови.
Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року було виключено з числа відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року, за клопотанням представника відповідача, справу було передано до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2026 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2026 року, за клопотанням представниці позивача справу передано за територіальною підсудністю до Міжгірського районного суду Закарпатської області.
14 травня 2026 року справа надійшла до Міжгірського районного суду Закарпатської області та за результатами авторозподілу передана для розгляду судді Повідайчику О.І. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2026 року прийнято до свого провадження справу № 936/197/26 (провадження № 2-а/302/8/26).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити заявлені вимоги. Пояснив, що є особою з інвалідністю з дитинства, а в подальшому йому було встановлено другу групу інвалідності, через що є непридатним для військової служби. Ствердив, що тривалий час проживає в с. Гукливий Мукачівського (раніше Воловецького) району Закарпатської області та не отримував повістки про виклик відділу центру комплектування та соціальної підтримки. Після виклику до відділу ТЦК він надав документи, які підтверджують його непридатність для військової служби, проте працівники ТЦК склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. Ствердив, що не міг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_7 на визначену дату й час розгляду справи про адміністративне правопорушення через стан здоров`я. Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності він не отримував взагалі й про факт накладення стягнення дізнався тільки після того як було арештовано його рахунки працівниками виконавчої служби.
Представниця позивача ОСОБА_1 – адвокатка Кобрин М.М. в судовому засіданні просила вимоги адміністративного позову задовольнити в повному обсязі. Вважає, що ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, відтак постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі слід закрити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Гришко К.В. у судовому засіданні проти адміністративного позову ОСОБА_1 заперечив. На думку представника позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду не існувало, а тому просив залишити позов без розгляду. Постанову уважає законною, а відтак підстави для її скасування відсутні.
Представник третьої особи Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши фактичні обставини, суд зазначає таке.
З постанови № 281 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 15 липня 2025 року вбачається, що того дня тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_3 встановив, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, порушуючи вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, не з`явився 27.01.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 ) в якому він на той час перебував на військовому обліку, за повісткою № 1962923 від 14.01.2025 про виклик до даного РТЦК для уточнення даних (своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів), яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням № 0610223624912 з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_3 ), яке повернулося з відміткою про відсутність особи за вказаною адресою, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, проте був належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення. З постанови слідує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підтверджується протоколом № 281 від 11.07.2025 та доданими до нього документами: повісткою № 1962923 від 14.01.2025, рекомендованим поштовим відправленням № 0610223624912 з описом вкладення та повідомленням про вручення, трекінг-пошуком відправлення № 0610223624912 і витягами з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Встановивши вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаних дій, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_3 визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 адміністративний штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень).
З протоколу № 281 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 11 липня 2025 року суд установив, що того дня начальником відділу обліку мобілізаційної роботи майором ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол № 281 про те, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_9 АДРЕСА_4 за повісткою (викликом) даного РТЦК для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його проживання. У зв`язку з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. Правопорушення було виявлено 11 липня 2025 року після прибуття громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_10 , під час звіряння його облікових даних з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»), що підтверджується витягом з вказаного реєстру. В протоколі наявна відмітка щодо повідомлення ОСОБА_1 під підпис про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 15 липня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд зауважує, що протокол № 281 від 11 липня 2025 року складено про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період. Натомість, відповідно до постанови № 281 від 15 липня 2025 року на підставі зазначеного протоколу ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Матеріали справи не містять відомостей про складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З протоколу № 281 від 11 липня 2025 року слідує, що він складений через нез`явлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9 АДРЕСА_4 за повісткою (викликом) даного РТЦК для уточнення своїх персональних даних. Натомість відповідно до постанови № 281 від 15 липня 2025 року на підставі зазначеного протоколу ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за нез`явлення 27.01.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 ) за повісткою № 1962923 від 14.01.2025 про виклик до даного РТЦК для уточнення даних, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням № 0610223624912.
Повісткою № 1962923, описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 0610223624912 та трекінг-пошуком відправлення № 0610223624912 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно було викликано для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_11 (Міжгір`я) на 27.01.2025 на 14:00. 
Водночас із витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів слідує, що ОСОБА_1 був узятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_11 16 січня 2001 року о 14:46 та в подальшому був знятий з військового обліку у зв`язку з вибуттям 16.05.2024. Того ж дня – 16 травня 2024 року о 10:34 ОСОБА_1 був узятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_9 (Воловець). Відтак на дату оформлення згаданої повістки 14 січня 2025 року ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_11 , а тому останній не мав підстав і повноважень на здійснення його виклику для уточнення облікових даних засобами поштового зв`язку. Водночас суд наголошує на тому, що за неявку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_12 27 січня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, відсутність якого виключає можливість винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями частин 1, 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок управління, права і свободи громадян, власність тощо, і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Частиною першою ст. 254 КУпАП унормовано, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, потерпілих, свідків, іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші істотні обставини.
Отже, притягненню особи до адміністративної відповідальності обов`язково має передувати належна, вчинена відповідно до вимог закону процесуальна діяльність суб`єкта владних повноважень та встановлення події і складу правопорушення.
Статтею 235 КУпАП визначено, що ТЦК та СП розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (статті 210, 210-1 КУпАП). Від імені ТЦК та СП розглядати справи і накладати стягнення мають право їх керівники.
Частиною 5 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП, у випадках, коли особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви особи про визнання правопорушення. 
Так, у ч. 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
З наведених вище вимог щодо протоколу про адміністративне правопорушення та постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.
Відтак суд констатує, що відповідно до постанови № 281 від 15.07.2025 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за неявку для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_11 , водночас за вказані дії та за згаданою нормою КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався протокол про адміністративне правопорушення. Окрім цього, ОСОБА_1 в зазначений період перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 – відтак ІНФОРМАЦІЯ_11 не мав законних підстав для виклику його з метою уточнення облікових даних.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зауважує, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.
При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.
Окрім викладеного суд зауважує, що в порушення приписів ч. 5 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не містить інформації про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання.
Водночас суд відхиляє посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_1 користувався правом на відстрочку, позаяк є особою з інвалідністю ІІ групи та визнає необґрунтованими доводи про неможливість розгляду справи й винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності тимчасово виконуючим обов`язки начальника територіального центру комплектування й соціальної підтримки.
Оцінюючи доводи сторони відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з цим позовом суд зауважує на таких обставинах. ОСОБА_1 був відсутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять жодного доказу, яким би доводився факт повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також про надіслання на його адресу примірника постанови, винесеної за результатами розгляду справи. Відтак суд визнає обґрунтованими доводи позивача про необізнаність щодо існування оскаржуваної постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності. З врахуванням наведеного суд висновує, що причини строк звернення до суду з цим позовом було пропущено з поважних причин, а тому висновок суду про поновлення зазначеного строку є обґрунтованим.
Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд констатує, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доводиться факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Інші доводи та аргументи учасників, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Оскільки відповідачем не доведено правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Щодо вимоги про визнання неправомірними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання постанови № 281 від 15.07.2025 суд зазначає, що, з огляду на приписи частини 3 статті 286 КАС України, скасування постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є достатнім та належним способом захисту прав особи. Перелік рішень, які може ухвалити суд у такій категорії справ, є вичерпним і не передбачає окремого визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5-9, 72-77, 132, 139, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий його представницею адвокаткою Кобрин Маріанною Михайлівною до ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа Міжгірський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, – задовольнити частково.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 218 від 15 липня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП – закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне судове рішення складено і підписано 25.05.2026.

Суддя	О. І. Повідайчик