Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року № 520/33979/25 

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) Державної прикордонної служби України (код НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) Державної прикордонної служби України звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просить суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), АДРЕСА_2 , на користь позивача військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_7 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на загальну суму 11345,30 коп. (одинадцять тисяч триста сорок п`ять грн. 30 коп.) майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що недобросовісність набувача, старшого лейтенанта ОСОБА_1 підтверджено висновком службового розслідування та долученими матеріалами, відповідно до яких вину військовослужбовця повністю доведено, начальником органу Держприкордонслужби затверджено результати відповідним наказом «Про результати службового розслідування» від 09.10.2025 №3361-ОД.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Ухвалу від 07.01.2026 надіслано за місцем проживання відповідача, до суду 30.01.2026 повернувся конверт із відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній".
Крім цього, ухвала про відкриття провадження по справі оприлюднена в єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі №340/4259/20, від 24.11.2021 у справі №280/228/20 тощо, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні та достатні дії для повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, наявні підстави вважати, що відповідач вважається таким, що повідомлений про судовий розгляд належним чином.
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 21.10.2024 №1482-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахованого наказом Голови Державної прикордонної служби України від 07.10.2024 №1801-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 19.10.2024.
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 04.11.2024 №1545-ОС, старшого лейтенанта ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ) призначено на посаду заступника начальника другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ), який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону), з 24.11.2025 року.
Відповідно до рапорту коменданта ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.09.2025 №22.2/74585/25-Вн, з якого стало відомо, що о 15:45 21.09.2025 встановлено факт відсутності в КНП «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 23.09.2025 №1149-ОС, вважати, старшого лейтенанта ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ) призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, заступника начальника другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ), вважати таким, що самовільно залишив військову частину (місця проходження військової служби) з 21 вересня 2025 року.
Не зараховується період військової служби до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії з 21.09.2025 року до дня повернення до виконання обов`язку.
Виплату грошового, продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюється з 21.09.2025 року до дня повернення до виконання військового обов`язку.
Наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про призначення службового розслідування» від 23.09.2025 №4912-АГ, з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті коменданта ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.09.2025 №22.2/74585/25-Вн щодо факту виявленої відсутності в місці лікування КНП «Медичному клінічному центрі інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» (м. Суми) старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення місця лікування КНП «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» (м. Суми) старшим лейтенантом ОСОБА_3 .
В діях зазначеного військовослужбовця вбачаються ознаки Кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Разом з тим, в ході проведення службового розслідування, щодо факту самовільного залишення місця лікування КНП «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» (м. Суми) старшим лейтенантом ОСОБА_3 , встановлено факт безпідставного нарахування грошового забезпечення за період фактичного невиконання військовослужбовцем обов`язків військової служби на загальну суму 11 345 тис. 30 коп. (одинадцять тис. триста сорок п`ять грн. 30 коп.).
Згідно довідки-розрахунку від 24.09.2025 №1206, нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період 21.09.2025 - 30.09.2025 старшим лейтенантом ОСОБА_3 , за період фактичної відсутності з 21.09.2025 - 30.09.2025, отримано щомісячне грошове забезпечення на загальну суму 11 345 тис. 30 коп. (одинадцять тис. триста сорок п`ять грн. 30 коп.).
Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України Військова частина НОМЕР_1 направила ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_2 , лист від 23.12.2025 №10/26267-25-Вих про добровільне відшкодування завданої шкоди. На час направлення позову військовослужбовцем не відшкодовано завдану шкоду державі у сумі 11 345 тис. 30 коп. (одинадцять тис. триста сорок п`ять грн. 30 коп.).
Станом на грудень 2025 року залишок коштів, які отримано старшим лейтенантом ОСОБА_3 без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 21.09.2025 - 30.09.2025 становить 11 345 тис. 30 коп. (одинадцять тис. триста сорок п`ять грн. 30 коп.).

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).
Згідно з ст.11 Статуту № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до ст.16 Статуту №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з статей 26,27 Статуту № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX (далі - Закон №160-IX), визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до ст. 1 цього Закону, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Так, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку від 24.09.2025 №1206, нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період 21.09.2025 - 30.09.2025 старшим лейтенантом ОСОБА_3 , за період фактичної відсутності з 21.09.2025 - 30.09.2025, отриано щомісячне грошове забезпечення на загальну суму 11 345 тис. 30 коп. (одинадцять тис. триста сорок п`ять грн. 30 коп.).
Крім того, недобросовісність набувача, в даному випадку старшого лейтенанта ОСОБА_2 підтверджено висновком службового розслідування та долученими матеріалами, відповідно до яких вину військовослужбовця повністю доведено, начальником органу Держприкордонслужби затверджено результати відповідним наказом «Про результати службового розслідування» від 09.10.2025 №3361-ОД.
Суду не надано доказів оскарження позивачем наказів, якими його притягнуто до матеріальної відповідальності.
Таким чином, факт завданої відповідачем майнової шкоди на загальну суму 11345,30 грн підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст.10 Закону №160-IX).
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 11345,30 грн.
Враховуючи викладене, а також відсутність будь-яких заперечень та доказів з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у справі достатньо доказів на підтвердження понесених позивачем збитків, завданих державі в особі Військової частини НОМЕР_8 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) Державної прикордонної служби України та невиплати їх у добровільному порядку, а тому позовні вимоги позивача - стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в розмірі 11345,30 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Тому судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) Державної прикордонної служби України (код НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), АДРЕСА_2 , на користь позивача військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_7 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на загальну суму 11345,30 грн (одинадцять тисяч триста сорок п`ять гривень 30 копійок) майнової шкоди.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Заічко О.В.