П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3460/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
15 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідачів), з такими позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №241670073404 від 12.07.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати їй, ОСОБА_1 , до спеціального стажу роботи період роботи з 01.01.1992 по 16.08.1994 та призначити їй пенсію з 03.07.2024 відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 19.09.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 241670073404 від 12.07.2024.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2024 зарахувавши періоди роботи з 01.01.1992 по 16.08.1994 на посаді піонервожатої Ожівської восьмирічної школи до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.07.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" тапункту2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
12.07.2024 розглянувши вказану заяву позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення №241670073404, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" тапункту2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" по причині відсутності необхідного спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
Питання призначення пенсії за вислугою років працівникам освіти врегульовано Законом №1788-XII.
Пунктом "е" статті 55 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №1436 від 26.09.2002, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Згідно з даним Переліком, користуються правом на призначення пенсії за вислугу років особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, навчальних сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачає посади старшої вожатої.
Разом з цим, відповідно до роз`яснень Департаменту економіки та фінансування Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011, посада педагога-організатора загальноосвітнього навчального закладу входить до Переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У Тимчасових типових штатних нормативах загальноосвітніх навчально-виховних закладів, затверджених Наказом Міністерства освіти України від 09.08.1996 №264, які діяли з 01.09.1996, передбачалось введення у школах посади педагога-організатора (або старшого вожатого).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що оскільки посадові обов`язки за цими посадами ідентичні, період роботи на посаді старшого піонервожатого може бути зарахований до стажу для призначення пенсії за вислугу років, а отже твердження відповідача про те, що позивач не має права на пенсію за вислугою років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.
Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, передбачено, що записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.
Назви посад, зазначені у штатних розписах загальноосвітніх навчальних закладів, мають відповідати професійним назвам робіт, зазначеним у Класифікаторі професій. Тому керівники навчальних закладів, оформлюючи необхідну документацію (трудові книжки, накази, тарифікаційні списки тощо), мають записувати назви посад працівників відповідно до Класифікатору професій.
Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальну середню освіту" штатні розписи державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і типів, встановлюються відповідним органом управління освіти на підставі Типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених Міністерством освіти України.
Як встановлено судом першої інстанції із копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 , 15.08.1989 прийнята на посаду старшої піонервожатої до Ожівської восьмирічної школи, яка згодом перереєстрована на Ожівський навчально-виховний комплекс Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області, а 01.09.2021 реорганізовано в Ожівську початкову школу-філію опорного закладу "Василівський ліцей Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області".
З 17.08.1994 позивач переведена на посаду педагога-організатора, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
При цьому, вказані записи не містять виправлень, описок, підчищень, та місять посилання на накази, а тому є належними та допустимими доказами які підтверджують період її роботи.
Постановою колегії Мінпраці УРСР від 29.03.1991 №25 "Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР" замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991 введена посада педагога-організатора. Із того часу в жодному нормативному акті немає посади старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.
Відповідно до Методичних рекомендацій із питань порядку формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів, наданих Міністерством освіти і науки України від 19.06.2001 №1/9-234, посада педагога-організатора ототожнюється з посадою старшого вожатого та вводиться у школах залежно від кількості 1-9 класів, виходячи з відповідних нормативів.
Також, в листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011 №10/2-724 стверджується про ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого вожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції, період роботи позивача з 01.01.1992 по 16.08.1994, має бути зарахований до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки судом встановлено, що замість посади старшого піонервожатого законодавством передбачалось введення у школах посади педагога-організатора (або старшого вожатого).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 16.08.1994 до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченої п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Враховуючи, що протиправно не зарахувавши до спеціального стажу позивача періоди її роботи, відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного спеціального стажу у позивача, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.07.2024 №241670073404.
Також, в контексті розгляду цієї справи суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст. 55 Закону №1788-ХІІ та п.2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, зарахувавши періоди роботи позивачки з 01.01.1992 по 16.08.1994 на посаді піонервожатої Ожівської восьмирічної школи до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.