Справа № 468/2667/25
Провадження №2-др/485/4/26

Додаткове рішення
іменем України

25 травня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючий - суддя Соловйов О.В.,
секретар судового засідання Гусарова І.М.,
за участю представника позивача - адвоката Гарницького П.П. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Михайлишиної Г.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Михайлишина Ганна Володимирівна, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 468/2667/25 (провадження № 2/485/107/26) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

06 травня 2026 року Снігурівським районним судом Миколаївської області у цивільній справі № 468/2667/25 (провадження № 2/485/107/26) ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. 
11 травня 2026 року через систему "Електронний суд" надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Михайлишиної Г.В. про ухвалення додаткового рішення, за якою представник просить суд ухвалити додаткове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 200 000,00 грн. 
20 травня 2026 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Гарницьким П.П. через систему "Електронний суд" були подані заперечення на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Зокрема вказано, що заявлений розмір витрат відповідача не підтверджений належними доказами та є неспівмісними зі складністю справи. Крім того зазначено, що заява про ухвалення додаткового рішення відповідачем не була направлена позивачу, що є підставою для залишення такої заяви без розгляду.
В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Михайлишина Г.В. подану заяву підтримала.
Представник позивача - адвокат Гарницький П.П. просив в задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі. 
Суд, вивчивши подану заяву та долучені до неї матеріали, дослідивши матеріали цивільної справи № 468/2667/25 (провадження № 2/485/107/26), дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2026 року ухвалено про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
До закінчення судових дебатів у справі представником відповідачки - адвокатом Михайлишиною Г.В. було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, а докази про судові витрати направлено через систему "Електронний суд" документ сформовано в системі 11 травня 2026 року, зареєстровано судом 12 травня 2026 року, тобто у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
У положеннях Цивільного процесуального кодексу України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу, разом із першою заявою по суті спору, подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України).
Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви, так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин третьої шостої статті 141 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Установлено, що згідно Ордеру № 1660154 від 02 лютого 2026 року, ОСОБА_1 уповноважила адвоката Михайлишину Г.В. представляти її інтереси у Снігурівському районному суді Миколаївської області на підставі договору про надання правничої допомоги № 02/26 від 02 лютого 2026 року (Т. 2 а.с. 128).
Так, звертаючись із вказаною заявою, адвокат Михайлишина Г.В. зазначає, що витрати на правову допомогу ОСОБА_1 в суді становлять 200 000,00 грн.
Про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат адвокат Михайлишина Г.В. вказувала у відзиві на позовну заяву від 12 лютого 2026 року (Т. 2 а.с.125-127), який ухвалою суду від 20 березня 2026 року залишено без розгдляду. Також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат адвокат Михайлишина Г.В. вказала у відзиві на позовну заяву від 30 березня 2026 року (Т. 2 а.с.197-200), який ухвалою суду від 31 березня 2026 року також залишено без розгляду.
В наступному, адвокат Михайлишина Г.В. попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат вказала у поданих письмових поясненнях, направлених через систему "Електронний суд", документ сформовано в системі 05 травня 2026 року (Т. 3 а.с. 1-3).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надані такі докази: договір про надання правової допомоги № 02/26 від 02 лютого 2026 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Михайлишиною Г.В.; додаток № 1 від 02 лютого 2026 року до договору № 02/26 про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07 травня 2026 року в рамках договору № 02/26 про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року та Додатку № 1 до нього (Т. 3 а.с. 25-28).
Відповідно до Договору про надання правової допомоги № 02/26 від 02 лютого 2026 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Михайлишиною Г.В., сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов"язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Пунктом 3.1 договору № 02/26 про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року визначено вартість послуг адвоката за цим договором та порядок їх оплати визначається у Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 02/26 про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року, сторони погодили вартість окремих видів правової допомоги: участь адвоката в одному судовому засіданні (підготовчому або по суті) в суді першої інстанції 20000,00 грн; підготовка та подача одного процесуального документа (відзив на позовну заяву, клопотання, пояснення, тощо) 5000,00 грн; гонорар успіху, виплачується у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта, 100 000,00 грн.
Згідно п. 2.2 Додатку № 1 до Договору № 02/26, вартість участі в судовому засіданні нараховується за кожне засідання, яке відбулося, незалежно від його тривалості. 
Згідно п. 2.3 Додатку № 1 до Договору № 02/26, вартість підготовки процесуального документа нараховується за кожен окремо поданий документ.
Згідно п. 2.4 Додатку № 1 до Договору № 02/26, гонорар успіху є додатковою винагородою та не залежить від кількості проведених засідань та поданих документів.
Порядок оплати визначений п.3.1, 3.2, 3.3 Додатку № 1 до Договору № 02/26, де сторони погодили оплата послуг за участь у судових засіданнях та підготовку процесуальних документів здійснюється клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Гонорар успіху підлягає оплаті протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення судового рішення по справі № 468/2667/25 на користь клієнта. Оплата здійснюється у безготівковій формі на банківський рахунок адвоката або готівкою з оформленням відповідного документа. 
Зі змісту акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07 травня 2026 року вбачається, що на підставі вище вказаного договору № 02/26 про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року, адвокатом були надані наступні види правової допомоги, а саме: 12.02.2026 підготовка та подача відзиву на позовну заяву 5000,00 грн; 24.02.2026 участь у підготовчому засіданні 20000,00 грн; 20.03.2026 участь у підготовчому засіданні 20000,00 грн; 30.03.2026 підготовка та подача клопотання про долучення доказів з заявою про поновлення строків 5000,00 грн; 30.03.2026 підготовка та подача відзиву на позовну заяву з заявою про поновлення строків 5000,00 грн; 31.03.2026 участь у підготовчому засіданні 20000,00 грн; 05.05.2026 підготовка та подача письмових пояснень 5000,00 грн; 06.05.2026 участь у судовому засіданні по суті 20000,00 грн; Загальна вартість наданих послуг, зазначених у п. 1 цього Акта, складає 100 000,00 грн.
Згідно п. 3 акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07 травня 2026 року, гонорар успіху в розмірі 100 000,00 грн підлягає оплаті окремо та строки, визначені в п. 3.2 Додатку № 1 до Договору № 02/26.
Згідно п. 4 акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07 травня 2026 року, сторони підтверджують, що послуги надані в повному обсязі, належної якості та у визначені строки. Клієнт не має претензій до адвоката щодо обсягу та якості наданих послуг.
Вартість послуг адвоката за Договором складається з: 100 000,00 грн вартість наданих послуг згідно з актом № 1; 100 000,00 грн - гонорар успіху, що підлягає сплаті у зв"язку з ухваленням рішення на користь відповідача, а всього 200 000,00 грн. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Відповідно до частини 1, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). 
У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. 
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним згідно ціни позову.
Враховуючи обставини справи, беручи до уваги неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, а також участь представника в цих засіданнях в режимі ВКЗ, суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому присуджує її частково у розмірі 50 000,00 грн.
Доводи представника позивача - адвоката Гарницького П.П. щодо невиконання стороною відповідача вимог ст. 183 ЦПК України, яка регламентує обов"язок подати до заяви докази її надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), у зв"язку з чим така заява підлягає залишенню без розгляду, суд вважає безпідставними.
Так, частиною 2 ст. 183 ЦПК України визначено письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасниками справи (провадження).
У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Разом з тим, процесуальний закон чітко розмежовує стадію розгляду справи по суті та стадію виконання судового рішення.
Згідно з нормами ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення, а не самостійним виконавчим документом.
Питання розподілу судових витрат вирішується судом, який розглядав справу, за спеціальною процедурою, передбаченою для вирішення процесуальних питань, що залишилися нерозв`язаними під час проголошення основного рішення.
Процедура ухвалення додаткового рішення є завершальним етапом судового розгляду в частині розподілу судових витрат. Подання такої заяви в межах встановленого законом строку після ухвалення основного рішення не є ініціюванням стадії виконання чи здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки останні розпочинаються виключно з моменту набрання рішенням законної сили та видачі виконавчого документа.
Таким чином, суд не вбачає підстав для залишення без розгляду заяви представника відповідача - адвоката Михайлишиної Г.В. у стягненні витрат на правничу допомогу.
Окрім того, з поданої сканкопії позовної заяви, яка також підписана позивачем ОСОБА_2 , вказано про необхідність направлення всіх процесуальних документів з боку інших учасгників та столрін по справі виключно в електронному форматі представнику позивача - адвокату Гарницькому П. П. 
Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Михайлишина Ганна Володимирівна, про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 468/2667/25 (провадження № 2/485/107/26) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, яким стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн (п"ятдесят тисяч грн 00 к).
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Повний текст додаткового рішення складено 26 травня 2026 року.

Суддя О. В. Соловйов