ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2076/25
Головуючий у першій інстанції – Дударець Д. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1342/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

секретар судового засідання Герасименко Ю.О. 

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,
відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2026 року (суддя – Дударець Д.В., місце ухвалення – м. Ніжин, дата складання повного рішення – 30.03.2026) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №1300-8416 від 11.11.2023р. у розмірі 100000,00 грн, з яких: прострочений борг за кредитом – 20000,00 грн, прострочений борг за нарахованими процентами – 80000,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у відповідності до Законів України «Про електронну комерцію», «Про споживче кредитування» 11.11.2023р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 у електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника було укладено вказаний Договір про відкриття кредитної лінії, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів) складають єдиний кредитний договір. За умовами даного кредитного договору товариство повинно було надати позичальнику на особисті потреби кредит у сумі 18000,00 грн, строк кредитування – 300 днів, базовий період – 30 днів, промо-ставка – 1% в день, знижена % ставка – 2,50% в день, стандартна % ставка – 3,00% в день. Також додатковою угодою №1 від 18.11.2023р. до Договору сторони домовились про надання в кредит додаткових коштів у сумі 2000,00 грн. Позивач виконав взяті зобов`язання, надавши відповідачу на вказаний ним у особистому кабінеті картковий рахунок обумовлену договором суму кредитних коштів. Однак, відповідач свої зобов`язання за даним кредитним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на 24.03.2025р. у нього утворилась заборгованість у розмірі 187860,00 грн, з яких: прострочений борг за кредитом – 20000,00 грн, прострочений борг за нарахованими процентами – 167860,00 грн. Водночас позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності й часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в загальній сумі 87860,00 грн за умови погашення решти боргу в сумі 100000,00 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку лише частину заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 100000,00 грн, з яких: прострочений борг за кредитом – 20000,00 грн, прострочений борг за нарахованими процентами – 80000,00 грн.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2026 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1300-8416 від 11.11.2023р. у розмірі 40000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 20000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 20000,00 грн, а також судовий збір у сумі 968,96 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за кредитним договором №1300-8416 від 11.11.2023р. у загальному розмірі 40000,00 грн і витрат по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 100000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 20000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 80000,00 грн, а також судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги позивача узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції, встановивши існування між сторонами кредитних правовідносин на підставі укладеного електронного кредитного договору від 11.11.2023р. та порушення позичальником виконання за ним своїх зобов`язань, не в повній мірі з`ясував правову природу пред`явлених до стягнення процентів за користування кредитом (правове регулювання яких передбачено ст. 1048, 1056-1 ЦК України), які нараховуються протягом строку договору, не суперечать вимогам законодавства і з розміром яких позичальник погодився при підписанні договору. Позивач стверджує, що суд безпідставно ототожнив ці відсотки з компенсацією (неустойкою) у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», хоча штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання позичальнику не нараховувалися, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про невідповідність розміру заборгованості по процентах за користування кредитом засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», неправильно застосувавши дану норму матеріального права. Апелянт також посилається на практику Верховного Суду щодо тлумачення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач у встановлений строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що він, як пересічений споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, що не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом, а тому укладення ним кредитного договору №1300-8416 від 11.11.2023р. перетворилося на непомірний тягар як для споживача й джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Стверджує, що суд першої інстанції, зменшуючи суму заборгованості за процентами, обгрунтовано застосував норми матеріального права, пославшись на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, а також врахував, що заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 80000,00 грн втричі перевищує борг за тілом кредиту (20000,00 грн), суперечить принципам розумності й добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Позивач (апелянт) був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь не скористався.
Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив. 
Неявка належним чином сповіщених про дату, час та місце розгляду справи учасників не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
За неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» згідно правоустановлюючих документів зареєстроване як юридична особа й належить до фінансових установ з правом надання фінансових послуг, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ, Свідоцтвом серії ІК №116 від 01.08.2013р., виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яке було чинним на час укладення між сторонами кредитного договору й видачі кредиту (а.с. 38-39).
11.11.2023р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1300-8416 продукту «СreditKasa» (а.с. 9-16).
Даний кредитний договір підписаний кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи кредитодавця та електронним підписом одноразовим паролем-ідентифікатором (А3197) позичальника.
За умовами цього кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник взяв зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.2). 
Цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.1). 
Загальний розмір кредиту – 18000,00 грн (п. 2.3, 4.1); дата видачі кредиту – 11.11.2023р., останній календарний день першого базового періоду – 10.12.2023р. (п. 2.3). 
Базовий період становить 30 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п. 4.8). 
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за такою ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (зазначена процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за Промоставкою та/або зниженою та/або пільговою ставкою) (п. 4.10). Промо-ставка становить 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 30 календарних днів першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця (п. 10.1). Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (п. 10.3).
Строк кредитування, тобто, строк, на який надається кредит позичальнику, - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення (виплати) кредиту 05.09.2024р., строк дії договору є рівним строку кредитування (п. 4.12). 
На дату укладення цього договору реальна річна процентна ставка складає 279355,00% (п. 4.13), а орієнтовна загальна вартість кредиту становить 180000,00 грн та включає в себе: суму кредиту і проценти за користування кредитом (п. 4.14).
Позичальник зобов`язується повертати кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) у останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.12 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Кредит вважається повернутим з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця (п. 5.1).
У разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати повернення кредиту, що встановлена п. 4.12 договору (п. 8.5); 
Невід`ємною частиною договору є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів) відповідно до Методики Національного банку України (п. 11.13).
Разом із договором про відкриття кредитної лінії відповідач 11.11.2023р. у електронній формі підписав: Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені аналогічні умови кредитування (а.с. 24-25), Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної відсоткової ставки за договором №1300-8416 (Графік платежів) (а.с. 26).
18.11.2023р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі товариства було укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1300-8416, яка підписана кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи кредитодавця та електронним підписом одноразовим паролем-ідентифікатором (А5235) позичальника (а.с. 30-31).
За умовами даної додаткової угоди кредитодавець зобов`язався надати позичальнику в кредит додаткові кошти у розмірі 2000,00 грн (п. 2.1), дата видачі додаткових коштів кредиту 18.11.2023р (п. 2.2).
Сторони в п. 3 додаткової угоди погодили, що після її укладення та надання додаткових грошових коштів у кредит будуть змінені умови кредитування за договором:
- сума неповернутого кредиту становить 20000,00 грн;
- кількість днів користування кредитом, що залишається після укладення цієї додаткової угоди становить 293 календарних дні;
- орієнтовна реальна річна процентна ставка за час з моменту укладення цієї додаткової угоди до моменту закінчення строку кредитування 745805,00%;
- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту за час з моменту укладення цієї додаткової угоди до моменту закінчення строку кредитування 199580,00 грн.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 27-29) та довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №1300-8416 від 11.11.2023р. (а.с. 32) позивач через систему LiqPay перерахував на платіжну картку № НОМЕР_1 , що була зазначена позичальником ОСОБА_1 у кредитному договорі, кредитні кошти у загальній сумі 20000,00 грн, а саме: 11.11.2023р. – 18000,00 грн, 18.11.2023р. – 2000,00 грн (а.с. 32), що також відображено й у повідомленні ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на адресу ОСОБА_1 (а.с. 29).
Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вищезазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість користуватися обумовленим розміром кредитних коштів.
Натомість, ОСОБА_1 порушив свої договірні зобов`язання, кредит та проценти за його користування у відповідності до умов договору та графіку платежів своєчасно не повернув.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1300-8416 від 11.11.2023р. ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу і заборгованість позичальника перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором станом на 24.03.2025р. складає 187860,00 грн з яких: основний борг – 20000,00 грн, борг за відсотками – 167860,00 грн, борг за відсотками згідно ст.625 ЦК України – 0,00 грн, борг за комісією – 0,00 грн, борг за штрафами – 0,00 грн (а.с. 32-35).
Водночас ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зазначає про застосування до позичальника Програми лояльності й можливість часткового списання боргу за нарахованими процентами в загальній сумі 87860,00 грн і просить стягнути з ОСОБА_1 лише частину кредитної заборгованості в розмірі 100000,00 грн, з яких: прострочений борг за тілом кредиту – 20000,00 грн, прострочений борг за нарахованими процентами – 80000,00 грн, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства та не суперечить вимогам чинного законодавства.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом положень статей 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами ч. 3-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та зменшуючи розмір заборгованості за нарахованими процентами з 80000,00 грн до 20000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення сума відсотків за користування кредитом є явно завищеною і неспіврозмірною сумі кредиту за договором у розмірі 20000,00 грн та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює непропорційно велику суму компенсації (понад 50% вартості) за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим є несправедливою умовою договору в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Однак апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що 11.11.2023р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 укладено електронний договір №1300-8416 про відкриття кредитної лінії, а 18.11.2023р. – додаткову угоду до нього, підписані сторонами у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема відповідачем шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.
У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним і відповідачем в установленому порядку недійсним не визнавався.
Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування обставин отримання кредитних коштів, а саме відсутності перерахування на його банківський картковий рахунок кредитних коштів, а також спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків.
Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_1 матеріали справи не містять та відповідачем їх не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Прикметно, що відповідач у письмових поясненнях по справі та у відзиві на апеляційну скаргу не заперечує існування кредитної заборгованості, вважаючи лише неправомірно завищеною суму нарахованих відсотків.
Крім того, за матеріалами справи жодна з сторін фактично не ставить під сумнів і в апеляційному порядку не оскаржує заборгованості позичальника перед кредитодавцем за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, кошти в установлений строк не повернув.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо несправедливості нарахованих кредитодавцем процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, у п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація є притаманною випадкам невиконання (неналежного виконання) зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, за приписами ст. 1048, 1056-1 ЦК України проценти є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Крім того, до спірних правовідносин не може бути застосовано п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ч. 5 ст. 18 даного Закону містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Тобто, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.
Натомість відповідачем не пред`явлено зустрічної вимоги про визнання умов кредитного договору недійсними чи їх зміни, зокрема щодо встановленого розміру процентної ставки.
Тому, апеляційний суд вважає слушними аргументи апеляційної скарги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про те, що нараховані відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України відсотки за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» і відсутні правові та фактичні підстави для визнання несправедливими умов кредитного договору в частині погоджених процентів за користування кредитом.
Також є прийнятними доводи апелянта, що підписуючи кредитний договір, відповідач погодився з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього правочину і які на момент його вчинення не суперечили вимогам чинного законодавства, позаяк не містили обмежувального розміру. 
При цьому, викладені в кредитному договорі умови щодо періоду та розміру нарахування відсотків є чіткими та зрозумілими, попередньо були доведені до позичальника й у Паспорті споживчого кредиту, при укладенні цього договору позичальник не був позбавлений можливості скористатися юридичними послугами, що спростовує доводи відзиву відповідача про неможливість ефективного здійснення своїх прав бути поінформованим про дійсні умови кредитування.
Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами несправедливим, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.6.9 договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами позивача й до нього з жодними заявами не звертався. 
Апеляційний суд відхиляє аргументи відзиву на апеляційну скаргу й наголошує, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку кредитування не є відповідальністю особи за порушення виконання зобов`язань і не створює дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, а тому не підпадає під дію ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Адже таке нарахування процентів обумовлено умовами укладеного кредитного договору і не являється штрафними санкціями за невиконання зобов`язань, що хибно було ототожнено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
У цій справі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» нараховувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом виключно у строки, передбачені договором, що є звичайною платою за право користування наданими фінансовими ресурсами на визначених законодавством умовах, тоді як штрафні санкції (неустойка, компенсації згідно ст. 625 ЦК України) кредитодовець до позичальника не застосовував.
Апеляційний суд також констатує правомірність нарахування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» ОСОБА_1 процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору, який є рівним строку кредитування, передбаченого п. 4.12 його умов (до 05.09.2024р.), ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Посилання ж суду першої інстанції на правові позиції касаційної інстанції, зокрема викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №679/1103/23, у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України не можуть бути застосовані у цій справі до спірних правовідносин, оскільки вони не є подібними (в даній справі спір стосується відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору, а в порівнюваних справах – відповідальності боржника за несвоєчасне виконання зобов`язання).
Викладений у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 висновок про те, що «Умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами», сформульований в аспекті конституційного звернення щодо Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» і стосується відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (неустойки), у зв`язку з чим не є релевантним до правовідносин у даній справі, де оспорюєься розмір відсотків у межах строку кредитування.
Таким чином, перевіряючи доводи скаржника про неправомірність зменшення судом першої інстанції процентів через їх несправедливий характер та суперечність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно застосував даний закон, який не підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.
Водночас суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність нарахованих кредитодавцем відсотків за користування кредитом положенням ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», де встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Саме цей законодавчий акт підлягає застосуванню у даній справі.
Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, а у період з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про відкриття кредитної лінії №1300-8416 укладено 11 листопада 2023 року, тобто до набрання чинності наведеним вище законом, але строком на 300 днів, у зв`язку з чим на нього поширюється дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо поетапного зменшення розміру процентної ставки за кредитом. 
З аналізу наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за договором (а.с. 32-35) вбачається, що у період з 11 листопада 2023 року по 10 грудня 2023 року кредитором нараховувались проценти за промо-ставкою 1,00%, а за період з 11 грудня 2023 року по 23 грудня 2023 року за стандартною ставкою 3,00%, що узгоджувалось з п. 4.7, 4.10, 10.1 кредитного договору №1300-8416 від 11.11.2023 та додаткової до нього від 18.11.2023.
Подальше ж нарахування кредитором у період з 24 грудня 2023 року по 05 вересня 2024 року процентів за стандартною процентною ставкою 3,00% в день не відповідало вимогам чинного законодавства стосовно обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки у цей період у розмірах 2,5%. 1,5%, 1,0%.
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі №201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Апеляційний суд, здійснюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором №1300-8416 від 11 листопада 2023 року, виходить з того що:
- за період з 11 листопада 2023 року по 10 грудня 2023 року кредитором обгрунтовано нараховано процентів у сумі 5860,00 грн ((18000,00 грн х 1% х 7 днів) + (20000,00 грн х 1% х 23 днів);
- за період з 11 грудня 2023 року по 23 грудня 2023 року кредитором обгрунтовано нараховано процентів у сумі 7800,00 грн (20000,00 грн х 3,0% х 13 днів);
- за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року нараховані проценти, які мав сплачувати позичальник з урахуванням законодавчо встановлених обмежень, повинні становити 60000,00 грн (20000,00 грн х 2,5% х 120 днів);
- за період з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року нараховані проценти, які мав сплачувати позичальник з урахуванням законодавчо встановлених обмежень, повинні становити 36000,00 грн (20000,00 грн х 1,5% х 120 днів);
- за період з 21 серпня 2024 року по 05 вересня 2024 року нараховані проценти, які мав сплачувати позичальник з урахуванням законодавчо встановлених обмежень, повинні становити 3400,00 грн (20000,00 грн х 1,0% х 17 днів).
Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за процентами за період строку дії договору в 300 днів (з 11 листопада 2023 року по 05 вересня 2024 року) становить 113060,00 грн, а не 167860,00 грн, як то обраховує позивач. 
Водночас ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» пред`явило до стягнення з ОСОБА_1 меншу суму заборгованості по процентах – 80000,00 грн, посилаючись на прийняте рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг і часткове списання заборгованості за процентами в сумі 87860,00 грн у разі погашення позичальником решти боргу в сумі 100000,00 грн (ця умова відповідачем не виконана), що є диспозитивним правом позивача, яке ґрунтується на положеннях ст. 13 ЦПК України, й суд не має повноважень виходити за ці межі.
Дана Програма передбачена розділом 10 кредитного договору та розділом 7 Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «СreditKasa», затверджених наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №71-11 від 19.10.2023р. (а.с. 16-23), положеннями якої кредитодавець наділений правом в індивідуальному порядку встановлювати різні види лояльності, в тому числі й анулювання (прощення) клієнтам їх заборгованості перед кредитодавцем у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем.
Установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
Тому, після проведеного апеляційним судом перерахунку та в межах заявлених позовних вимог заборгованість ОСОБА_1  перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором №1300-8416 від 11.11.2023р. становить 100000,00 грн, з яких: 20000,00 грн – борг за тілом кредиту, 80000,00 грн – борг за відсотками за користування кредитом, яка й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, враховуючи означене, на основі всебічно, повно й об`єктивно з`ясованих обставин, що мають значення для справи і на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів констатує неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
У зв`язку з цим, у відповідності до п. 4 ч. ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд висновлює про необхідність скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.
Водночас, не оспорюючи в доводах апеляційної скарги стягнутого судом першої інстанції з відповідача боргу за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн, а заперечуючи лише проти зменшення суми нарахованих відсотків, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у прохальній частині скарги просить скасувати судове рішення в загальній сумі заборгованості 40000,00 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відтак, апеляційна скарга ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає частковому задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2026 – скасуванню із ухваленням нового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 80000,00 грн та зміні в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загального розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору, збільшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 40000,00 грн до 100000,00 грн, та суму судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи зазначене, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, оплата яких підтверджена відповідними платіжними документами (а.с. 46, 92 зворот).
Апеляційним судом позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольняються фактично в повному обсязі шляхом збільшення стягнення розміру процентів із 20000,00 грн до 80000,00 грн, що становить 100,00% від заявлених, а тому з ОСОБА_1 на користь «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає достягненню 1453,44 грн (2422,40 грн х 100,00% – 968,96 грн) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» фактично задоволено на повну суму позовних вимог, то за апеляційний перегляд справи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3633,60 грн.
Керуючись ст. 141, 367-369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» – задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2026 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за кредитним договором – скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за кредитним договором – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість по нарахованих відсотках за кредитним договором №1300-8416 від 11.11.2023р. у сумі 80000,00 грн.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2026 року в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загального розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору – змінити, збільшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 40000,00 грн до 100000,00 грн, та суму судового збору з 968,96 грн до 2422,40 грн.
В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2026 року – залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 3633,60 грн судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Головуючий О.А. Луговець

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова