ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 369/1759/22 
.
Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12)
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),
третя особа - Дочірнє підприємство "Дніпровський круг" (03148, м. Київ, вул. Героїв Космосу, 2-б),
про визнання нерухомого майна предметом іпотеки,

секретар судового засідання: Ліщук М.Ю.
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Нурищенко С.В. (ордер АА № 1458009 від 22.06.2024 р., свідоцтво адвоката № 3119 від 29.11.2007 р.);
від третьої особи: не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1  про визнання нерухомого майна предметом іпотеки.
За змістом прохальної частини позовної заяви товаристо просить суд визнати за ним право іпотеки на нежитлове приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , що, на його думку, було передано йому в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008 р. за № 1978 та яке наразі належить ОСОБА_1 на праві власності.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання за позивачем права іпотеки на нежиле приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21 листопада 2008 року, укладеного між ТОВ КБ «Арма», правонаступником якого є позивач, та ДП «Дніпровський круг», право власності на яке на теперішній час належить ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» і звернулося до суду з даним позовом про визнання нерухомого майна предметом іпотеки.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що станом на час укладення договору іпотеки від 21 листопада 2008 року чинним законодавством не було передбачено можливість передання в іпотеку майнових прав на нерухоме майно. На переконання відповідача, відповідно до закону, чинного на час укладення договору іпотеки від 21 листопада 2008 року, було передбачено особливості щодо передачі в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва шляхом передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій виконувалося будівництво, або шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна, право власності іпотекодавця на яке виникне в майбутньому. Водночас, договір іпотеки від 21 листопада 2008 року суперечить законодавству, чинному на час його укладення, а сторонами іпотечного договору не було вжито дій щодо належного оформлення передання в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва. Відповідач наголошував, що з врахуванням наведеного іпотека не поширюється на ту її частину, яка виділена в натурі і була придбана будь-якою особою (покупцем) на підставі цивільно-правового договору шляхом повної сплати її вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення. Відповідач наполягав на тому, що законодавством, чинним на час укладення іпотечного договору, не було передбачено право на передання в іпотеку майнових прав на нерухоме майно, а закон не встановлював правового механізму безумовної трансформації таких майнових прав після завершення будівництва на новостворений об`єкт нерухомого майна. Крім того, відповідач посилається на ту обставину, що згідно з п. 1.1 іпотечного договору майнові права іпотекодавця на приміщення, зазначені в іпотечному договорі, будівництво яких не завершено, підтверджувалось договором № 2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладений 18 травня 2007 року між іпотекодавцем та ВАТ «Будівельна компанія «Дніпроінвестбуд» (підрядник), відповідно до п. 1.3 якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику. Разом з тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2009 р. було визнано недійсним договір підряду у капітальному будівництві № 2/06 від 18.05.2007 р., укладений між ДП «Дніпровський круг» та ВАТ «Будівельна компанія «Дніпроінвестбуд». А тому, на переконання відповідача, іпотека спірних майнових прав є припиненою. За таких підстав відповідач вважає, що договір іпотеки суперечить вимогам законодавства, чинного на час його укладення, а отже спірне приміщення не може виступати предметом іпотеки.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.06.2023 р. у задоволенні позову ТОВ "Українська боргова компанія" було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2024 р. вказане рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області було змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постановою Верховного Суду від 25.09.2024 р. було частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та постанову Київського апеляційного суду скасовано, провадження у справі № 369/1759/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг», про визнання нерухомого майна предметом іпотеки було закрито та роз`яснено ТОВ «Українська боргова компанія», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Верховного Суду від 27.11.2024 р. було поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» строк на подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, заяву позивача про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено, справу № 369/1759/22 було передано для продовження розгляду до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 р. було постановлено передати матеріали даної справи за виключною підсудністю до Господарського суду Київської області за місцезнаходженням нерухомого майна, щодо якого виник даний спір.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 р., для розгляду справи № 369/1759/22 було призначено суддю Бабкіну В.М.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.03.2025 р. справу № 369/1759/22 було прийнято до провадження, підготовче засідання призначено на 05.05.2025 р.
Підготовче засідання відкладалось.
21.03.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява б/н від 20.03.2025 р. (вх. № 3843/25 від 21.03.2025 р.) про залишення позовної заяви без руху, за змістом якої заявник зазначає, що у справах про визнання нерухомого майна предметом іпотеки ціна позову визначається, виходячи з вартості предмета іпотеки, зазначеної в договорі іпотеки, тому відповідач вважає, що позивачеві слід зазначити ціну позову з урахуванням вартості майна, визначеної в іпотечному договорі, визначити розмір судового збору з розрахунку 1,5 % від ціни позову та, за потреби, доплатити судовий збір. 
30.04.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява б/н від 30.04.2025 р. (вх. № 2962/25 від 30.04.2025 р.) про ознайомлення з матеріалами справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.05.2025 р. позивача було повідомлено про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху в порядку ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
19.05.2025 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 16.05.2025 р. (вх. № 3340/25 від 19.05.2025 р.) про усунення недоліків.
21.05.2025 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н, б/д (вх. № 3389/25 від 21.05.2025 р.) про приєднання до матеріалів справи платіжної інструкції про сплату судового збору від 16.05.2025 р.
30.07.2025 р. до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява № -07/25-2 від 30.07.2025 р. (вх. № 4897/25 від 30.07.2025 р.) про ознайомлення з матеріалами справи.
28.08.2025 р. до Господарського суду Київської області представником відповідача були подані додаткові письмові пояснення б/н від 28.08.2025 р. (вх. № 5457/25 від 28.08.2025 р.).
28.08.2025 р. до Господарського суду Київської області представником позивача було подано клопотання б/н від 28.08.2025 р. (вх. № 5458/25 від 28.08.2025 р.) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, ФОП Зотової Тетяни Миколаївни, яка виступала генеральним проектувальником на об`єкті будівництва, яке було залишене без задоволення з підстав, зазначених в ухвалі суду від 15.09.2025 р.
03.09.2025 р. до Господарського суду Київської області від Господарського суду міста Києва надійшов лист № 01-16/211/25 від 01.09.2025 р. (вх. № 5541/25 від 03.09.2025 р.) із доданими до нього додатковими письмовими поясненнями Іщенка О.А., помилково надісланими через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва.
15.10.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява № 1/10 від 15.10.2025 р. (вх. № 14317/25 від 15.10.2025 р.) про ознайомлення з матеріалами справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2025 р. було закрито підготовче провадження і призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 27.11.2025 р.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошувалися перерви.
21.11.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 20.11.2025 р. (вх. № 16302/25 від 21.11.2025 р.), за змістом яких останній зазначає, що перепланування приміщення, належного відповідачу, не відміняє того, що позивач є іпотекодержателем приміщення, яке належить відповідачу, а тільки ускладнює реалізацію прав іпотекодержателя. Окрім цього, як зазначає позивач, невизнання іпотеки не породжує недійсність іпотечного договору. Окрім того, на думку позивача, відсутність права власності на земельну ділянку в ДП "Дніпровський круг" не впливає на можливість останнього передати спірне майно в іпотеку.
24.11.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 21.11.2025 р. (вх. № 16386/25 від 24.11.2025 р.) аналогічного змісту.
24.11.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання б/н від 21.11.2025 р. (вх. № 16388/25 від 24.11.2025 р.) про долучення доказів, а саме - листа ФОП Зотової Т.М. від 18.09.2025 р.
27.11.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення № 4/11 від 26.11.2025 р. (вх. № 16617/25 від 27.11.2025 р.) на заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив суд не брати вказані заперечення до уваги. Також представник відповідача викладав свою позицію щодо листа ФОП Зотової Т.М. від 18.09.2025 р.
18.12.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про доручення доказів б/н від 18.12.2025 р. (вх. № 17814/25 від 18.12.2025 р.) за замістом якого останній просив долучити до матеріалів справи докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу.
05.03.2026 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява № 2 від 05.03.2026 р. (вх. № 3763/26 від 05.03.2026 р.) про припинення участі Брижатого С.В. як адвоката у справі № 369/1759/22.
У судовому засіданні 02.04.2026 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2006 р. між ТОВ КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг» було укладено кредитний договір № 14/01/980-KL/190 (далі - кредитний договір), за змістом якого ТОВ КБ «Арма» надало ДП «Дніпровський круг» кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості у сумі 9000000,00 грн. в строк до 22 січня 2007 року зі сплатою 25% річних за користування кредитним коштами.
Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави основних засобів ДП «Дніпровський круг», договір застави цінних паперів (безпроцентні цільові облігації) емітента ДП «Дніпровський круг» та договір резервування об`єкту нерухомості, укладений з ДП «Дніпровський круг».
21.11.2008 р. ТОВ КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг» уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за №1978 (далі - іпотечний договір), згідно з яким до Державного реєстру іпотек було внесено реєстраційні записи стосовно обтяження іпотекою майнових прав на приміщення, перелічені в пункті 1.2 іпотечного договору, зокрема, приміщення № 14а та № 19а.
Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором стали жилі та нежилі приміщення згідно з переліком, які розташовані у жилому будинку, розташованому за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Боярка, вул. Білогородська, 51, корп. 6, будівництво яких не завершене. Майнові права третьої особи на вказані вище приміщення, будівництво яких не завершено, підтверджувались договором № 2/06 підряду у капітальному будівництві, який був укладений 18.05.2007 р. між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд», відповідно до п. 1.3 якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику. Будівництво приміщень здійснюється ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» (підрядником) відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт», що виданий третій особі Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.03.2005 р. за № 15/04-03.
Відповідно до довідки, виданої ДП «Дніпровський круг», всі приміщення, перелічені в пункті 1.2 іпотечного договору, станом на 30 жовтня 2008 року були вільні. Водночас, за змістом листа ДП «Дніпровський круг» від 13 червня 2022 року № 13-06/2022 інформація щодо стану всіх приміщень, перелічених в пункті 1.2 іпотечного договору, на підприємстві відсутня.
21.11.2008 р. до Державного реєстру іпотек було внесено реєстраційні записи стосовно обтяження іпотекою майнових прав на приміщення, перелічені в пункті 1.2 договору іпотеки, зокрема, приміщення № 14а та № 19а.
11.12.2008 р. між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нежиле приміщення № 27, площею 99,5 кв.м.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 р. у справі № 17/284 за позовом ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» до третьої особи було визнано недійсним договір підряду у капітальному будівництві № 2/06, укладений 18.05.2007 р. між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд».
У вказаній справі судом встановлено, що предметом договору є здійснення ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» будівництва третьої черги жилого комплексу, проте, договір не відповідає законодавству, чинному на момент його укладення, в частині відсутності у сторін договору будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій здійснюється будівництво, що є порушенням ст. 875 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про основи містобудування».
За змістом Біржової угоди договору купівлі-продажу від 08.08.2013 р. № 3-167 ТОВ КБ «Арма» передало у власність ТОВ «Українська боргова компанія» майнові права за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «КБ «Арма» та 60 фізичними особами та 45 юридичними особами, серед яких і кредитний договір № 14/01/980-KL/190.
22.08.2013 р. ТОВ «Українська боргова компанія» надіслало до ДП Дніпровський круг» вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 14/01/980-KL/190, яку боржником було отримано 17.09.2013 р., що підтверджується копією зворотного поштового повідомлення № 0411212202894.
06.09.2013 р. між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21.11.2008 р., укладеним між ТОВ КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг», щодо, зокрема, приміщення № 14а площею 58,3 кв.м. та приміщення № 19а площею 41,2 кв.м.
05.06.2018 р. багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою Київська обл., Бучанський р-н, с. Боярка, вул. Білогородська, 51, корп. 6, був готовий до експлуатації відповідно до сертифікату серії КС № 162181561339.
Рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 14.06.2018 р. на підставі заяви ДП «Дніпровський круг» було надано адресу багатоквартирному житловому будинку: Київська обл., Бучанський р-н, с. Боярка, вул. Білогородська, 51, корп. 6 згідно з сертифікатом № 162181561339 від 05.06.2018 р., яким Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Київській області засвідчив відповідність закінченого будівництвом об`єкта ДП «Дніпровський круг», зобов`язано ДП «Дніпровський круг» привести всю правову та інвентаризаційну документацію у відповідність до даного рішення згідно з чинним законодавством.
Згідно з висновком генерального проектувальника ОСОБА_2 від 19.09.2019 р. щодо відповідності поштових та проектних адрес спірні нежитлові приміщення з номерами 14а та 19а у будинку за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Боярка, вул. Білогородська, 51, корп. 6, були розділені, а саме: приміщення під номером 14а було розділене на приміщення CCLXXХV (45,8 кв.м.), CCXC (4,8 кв.м.), CCXCI (4,3 кв.м.), а приміщення під номером 19а на приміщення CCLXXXVI (7,7 кв.м.), CCLXXXVII (3,7 кв.м.), CCLXXXVIII (13,0 кв.м.), CCLXXIX (15,4 кв.м.).
25.03.2020 р. ТОВ «Техінвест експерт» було видано ОСОБА_1 технічний паспорт на приміщення № 27 за адресою: АДРЕСА_3 .
02.04.2020 р. між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 01/20 до договору № 11/12/08-Б-О від 11.12.2008 р., за змістом якої у зв`язку зі змінами у проектній та технічній документації об`єкта будівництва сторони договору виклали таблицю характеристик нежитлового приміщення у новій редакції, за змістом якої нежитловому приміщенню був присвоєний номер 27 у будинку за адресою: АДРЕСА_3 . До складу нежитлового приміщення ввійшли приміщення № CCLXХXV (45,8 кв.м.), № CCXC (4,8 кв.м.), № CCXCI (4,3 кв.м.), № CCLXXXVI (7,7 кв.м.), № CCLXXXVII (3,7 кв.м.), № CCLXXXVIII (13,0 кв.м.), № CCLXXIX (15,4 кв.м.).
Відповідно до довідки ДП «Дніпровський круг» від 02.04.2020 р. № 02-04-2/2020 ОСОБА_1 повністю оплатив усі платежі та внески за нежитлове приміщення № 27, що складається з групи нежилих приміщень CCLХXXV, CCLXXXVI, CCLXXXVII, CCLXXXVIII, CCLXXIX, CCXC, CCXCI за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до витягу з переліку осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна, яким належать майнові права на квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від 02.04.2020 р. № 17/27-НП/2020 ДП «Дніпровський круг» підтвердило, що ОСОБА_1 є власником майнових прав на приміщення № 27 за адресою: АДРЕСА_3 .
02.04.2020 р. ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг» підписали акт приймання-передачі приміщення за договором № 11/12/08-Б-О від 11.12.2008 р., яким затвердили здійснення між ними всіх взаєморозрахунків за приміщення № 27 за адресою: АДРЕСА_3 .
16.04.2020 р. на підставі договору на купівлю майнових прав № 11/12/08-Б-О від 11.12.2008 р. додаткової угоди до договору № 11/12/08-Б-О від 11.12.2008 р. № 1520 від 25.03.2020 р., витягу з переліку осіб, кошти яких залучалися для будівництва № 17/27-НП/2020 від 02.04.2020 р., виданого ДП «Дніпровський круг», довідки № 02-04-2/2020 від 02.04.2020 р., виданої ТОВ «Дніпровський круг», акту приймання-передачі нерухомого майна, до договору № 11/12/08-Б-О, серія та номер: б/н, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області було внесено запис про право власності ОСОБА_1 на приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 , до складу якого ввійшла група нежитлових приміщень: CCLXXХV, CCLXXXVI, CCLXXXVII, CCLXXXVIII, CCLXXIX, CCXC, CCXCI.
Як зазначається у позові, позивач має право на визнання за ним іпотеки на нежиле приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21 листопада 2008 року, укладеного між ТОВ КБ «Арма», правонаступником якого є позивач, та ДП «Дніпровський круг», право власності на яке на теперішній час належить ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про визнання нерухомого майна предметом іпотеки та просив суд визнати за ним право іпотеки на нежитлове приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , що, на його думку, було передано йому в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008 р. за № 1978 та яке наразі належить ОСОБА_1 на праві власності.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.
Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Так, позивач просить суд визнати за ним право іпотеки на нежитлове приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , що, на його думку, було передано йому в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008 р. за № 1978 та наразі належить ОСОБА_1 на праві власності.
Як слідує з матеріалів справи, 21.11.2008 р. між ТОВ КБ «Арма» (іпотекодержатель), правонаступником якого є позивач, та третьою особою (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за № 1978, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на житлові та нежитлові приміщення згідно з переліком, визначеним у пункті 1.1 договору іпотеки, які розташовані у житловому трьох-секційному будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогородська, 51, будівництво яких не завершено, зокрема, на нежитлові приміщення за №№ 14а та 19а, площею 58,3 кв.м. та 41,2 кв.м. відповідно.
Ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на час укладення договору іпотеки) встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Відповідно до ч. 2 ст.16 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на час укладення договору іпотеки) передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.
Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України містить такий стандарт доказування як «вірогідність доказів», який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процессу.
Тобто, тлумачення змісту згаданої вище ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 р. у справі № 916/401/17.
Отже, станом на момент укладання договору іпотеки істотною умовою договору іпотеки об`єкту незавершеного будівництва була передача в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.
Доказів передачі в іпотеку прав на земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогородська, 51, на якій був розташований об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на який передані в іпотеку, матеріали справи не містять та позивачем, у передбаченому ГПК України порядку, таких доказів не надано.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладення договору іпотеки третя особа взагалі мала будь-яке право розпоряджатися чи взагалі користуватися земельною ділянкою, на якій здійснювалось будівництво багатоповерхового будинку.
Також згідно із п. 1.1 договору іпотеки майнові права третьої особи на вказані вище приміщення, будівництво яких не завершено, підтверджувались договором № 2/06 підряду у капітальному будівництві, який був укладений 18.05.2007 р. між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд», відповідно до п. 1.3 якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику. 
Проте, як зазначалося вище, рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 р. у справі № 17/284 було встановлено відсутність у сторін договору будівельного підряду № 2/06 від 18.05.2007 р., укладеного між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд», будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій здійснювалось будівництво, що стало підставою для визнання недійсним вказаного договору підряду. 
Окрім того, рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 р. у справі № 2-5253/10, яке набрало законної сили, судом було встановлено, що іпотека за вказаним вище договором іпотеки в даному випадку не виникла.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002 р.; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 р. одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Слід зазначити також, що завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 р. у справі № 904/3368/18.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 р. у справі № 904/3368/18.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позовім. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 р. у справі № 910/6091/19, від 29.08.2023 р. у справі № 910/5958/20.
Оскільки, як вже зазначалося вище, рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 р. у справі № 2-5253/10, яке набрало законної сили, було встановлено, що іпотека за вказаним вище іпотечним договором не виникла, то, за висновком суду, позивачем у даній справі не доведено та матеріали справи не містять доказів порушення його прав.
З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі у повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду про відмову в задоволенні позову не спростовує.
Також відповідач просив суд стягнути з позивача 54000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 54000,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені відповідачем до стягнення з позивача, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів відповідач звернувся за послугами до Адвокатського об`єднання «Дія Закону», про що свідчить наявний в матеріалах справи договір про надання професійної правничої допомоги № 10/02/2022 від 10.02.2022 р. (нова редакція від 23.12.2024 р.) (далі - договір про надання правничої допомоги), відповідно до п. 1.1 якого адвокат приймає на себе зобов?язання представляти інтереси клієнта в Господарському суді м. Києва, Господарському суді Київської області, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, в т.ч. Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, Об?єднаній Палаті, Великій Палаті Верховного Суду, а також (в разі необхідності за усною згодою сторін) в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності, у підрозділах Державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями, перед фізичними особами, як представник клієнта, що стосуються предмету судової справи № 369/1759/22.
Пунктом 3.3 договору про надання правничої допомоги визначено, що підтвердженням виконання послуг, які перелічені у виставленому рахунку-фактурі, є факт здійснення адвокатом відповідних процесуальних дій, наявність відповідних процесуальних документів, та додатково може фіксуватися акт приймання-передачі наданих послуг, який підписується представниками сторін після фактичного їх надання.
18.12.2025 р. Адвокатським об`єднанням «Дія Закону» та Іщенком Олександром Анатолійовичем було підписано було акт приймання-передачі наданих правничих послуг № 18-12/25 за договором № 10/02/2022 від 10.02.2022 р. (нова редакція від 23.12.2024 р.), згідно якого послуги, що виконувалися в період з 23.12.2024 р. по 18.12.2025 р. за договором № 10/02/2022 від 10.02.2022 р. (нова редакція від 23.12.2024 р.) виконані вчасно, якісно, в повному обсязі та відповідно до умов договору, а саме - вивчення останньої судової практики, складання проекту відзиву позовну заяву у справі № 369/1759/22, узгодження його з відповідачем (клієнтом) та надсилання відзиву до Господарського суду м. Києва, стороні позивача та третій особі (поштою) 23.12.2024 р. -23.12.2024 р.- 5 год., 8000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді м. Києва (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 20.01.2025 р. - 20.01.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді м. Києва (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 17.02.2025 р. - 17.02.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., складання та подання до Господарського суду Київської області заяви про залишення позовної заяви без руху 20.03.2025 р. - 20.03.2025 р., 1 год., 2000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 05.05.2025 р. - 05.05.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 24.07.2025 р. -24.07.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., складання та подання до Господарського суду Київської області письмових додаткових пояснень у справі 28.08.2025 р. - 28.08.2025 р., 3 год., 6000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 15.09.2025 р. -15.09.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 13.10.2025 р. - 13.10.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., підготовка до участі в підготовчому судовому засіданні, явка в суд та участь у підготовчому судовому засіданні в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на явку в суд та участь у підготовчому судовому засіданні) 27.10.2025 р. - 27.10.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., складання та подання до Господарського суду Київської області письмових пояснень на заперечення та на клопотання про доручення доказів 26.11.2025 р. - 26.11.2025 р., 2 год., 4000,0 грн., підготовка до участі та участь в судовому засіданні по суті в Господарському суді Київської області (з розрахунку 1 година на підготовку та 1 година на участь в судовому засіданні по суті) 27.11.2025 р. - 27.11.2025 р., 2 год., 4000,0 грн. Всього надано послуг на суму 54000,00 грн.
18.12.2025 р. Адвокатським об`єднанням «Дія Закону» було виставлено ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 18-12/25 від 18.12.2025 р. на суму 54000,0 грн.
Слід зазначити, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У той же час, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Поряд з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18, від 01.08.2019 р. у справі № 915/237/18 та інших.
Суд звертає увагу на те, що адвокат та клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитись із запропонованими тарифами (вартістю послуг), зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору, клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.
Проте, інший учасник у справі, на якого просить клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу, не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати всю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування, суд має виходити з критерію розумності розміру цих витрат, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що позивач заперечень щодо нарахованої відповідачем до стягнення з нього суми витрат на професійну правничу допомогу не надав. 
Поряд з цим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або ж неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 925/1067/19 від 17.08.2020 р., у справі № 916/2691/19 від 16.07.2020 р. та інших.
Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану.
Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
З урахуванням предмета спору у даній справі, обсягу фактично поданих представником відповідача до справи документів, дійсно необхідного та підтвердженого доказами фактичного обсягу правничої допомоги, яка надавалася у справі, суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які відповідач просить відшкодувати за рахунок позивача, не є співмірними із фактично наданим обсягом послуг, і їх загальний розмір, за висновком суду, є завищеним, не пропорційним до предмету спору та не відповідає критерію розумної необхідності.
З огляду на вищенаведені обставини, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що у даному випадку розумним розміром витрат на послуги адвоката відповідача, які слід покласти до відшкодування за рахунок позивача у даній справі, є 27000,00 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимоги відповідача щодо покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі № 369/1759/22.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), третя особа - Дочірнє підприємство "Дніпровський круг" (03148, м. Київ, вул. Героїв Космосу, 2-б), про визнання нерухомого майна предметом іпотеки, а саме - нежиле приміщення № 27 загальною площею 94,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21 листопада 2008 року, укладеного між ТОВ КБ «Арма», правонаступником якого є позивач, та ДП «Дніпровський круг», право власності на яке на теперішній час належить ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, код 37535394) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 27000 (двадцять сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на надання професійної правничої допомоги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 11.05.2026 р.

Суддя В.М. Бабкіна