ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2026	Справа № 910/10322/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи 

За позовом ОСОБА_1 
до 1) ОСОБА_2 ,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1) Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація;
2) Державний реєстратор Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчиннікова Віта Ігорівна 
про визнання протиправною та скасування державної реєстрації змін, визнання недійсним рішення загальних зборів 

Представники:
від позивача: Чорній Д.О.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" (далі-відповідач-1), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 16 квітня 2025 року №1000681070010041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було виключено зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено громадянку ОСОБА_2 ;
- визнати недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" про звільнення з посади директора ОСОБА_3 та призначення на посаду директора ОСОБА_2 , а також про затвердження нової редакції статуту, що оформлені протоколом від 02 червня 2025 року №02/06-25, посвідченого приватним нотаріусом Воробйовою К.В. 
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 04 червня 2025 року №1000681070011041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було змінено керівника ОСОБА_3 на громадянку ОСОБА_2 та зареєстровано нову редакцію статуту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є міноритарним учасником ТОВ "АРАЛІЯ МВ", іншим учасником Товариства до 16 квітня 2025 року було Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС", яке було створено і функціонувало за законодавством Литовської Республіки. Частка Товариства належала учаснику АТ "КРІОДУЙОС" на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав від 20.11.2015 року. Проте, 16 квітня 2025 року державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було проведено реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема виключено зі складу учасників ТОВ "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено ОСОБА_2 . Крім того, 04 червня 2025 року державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою В. І. було проведено ще одну реєстрацію змін, а саме змінено керівника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .
В подальшому позивачу стало відомо, що 15 квітня 2025 року ОСОБА_2 , діючи як керівник від імені ліквідованого АТ "КРІОДУЙОС", передала собі ж у власність належну АТ "КРІОДУЙОС" частку у статутному капіталі ТОВ "АРАЛІЯ МВ", що підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі від 15.04.2025 року №427,428. Однак, враховуючи що АТ "КРІОДУЙОС" було ліквідовано ще в 2023 році, відповідач-1 жодним чином в 2025 році не могла укласти від його імені будь-які правочини та отримати частку в статутному капіталі Товариства. Тож, на думку позивача, відповідач-1 підробив документи та подав державному реєстратору заяву із завідомо неправдивими відомостями, що містить склад кримінальних правопорушень, передбачених ст. 205-1, 358 КК України.
Крім того, разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
04.09.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.10.2025. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію та Державного реєстратора Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчиннікову Віту Ігорівну. Зобов`язано Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію у строк до 08.10.2025 надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ".
12.09.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач, на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2025, долучає опис вкладення та поштові квитанції про надсилання третій особі, Овчинніковій Віті Ігорівні , позовної заяви з додатками.
15.09.2025 до суду надійшли пояснення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій третя особа-1, зокрема зазначає, що державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною, під час проведення реєстраційних дій було перевірено всі подані заявником документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації, як того вимагає стаття 28 Закону про реєстрацію. Також, третя особа-1 вказує на те, що відповідальність за внесення завідомо неправдивих відомостей до установчих документів або інших документів, несуть особи, які подають такі документи державному реєстратору.
19.09.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2025, надійшли копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ".
У підготовчому засіданні 09.10.2025 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкласти розгляд справи на 13.11.2025.
У підготовчому засіданні 13.11.2025 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 11.12.2025.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі № 910/10322/25 про відмову у забезпеченні позову - залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/10322/25 призначено на 22.01.2026.
22.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_2 про вступ у справу як представника, в якій відповідач-1 просить суд, зокрема відкласти розгляд справи № 910/10322/25, призначений на 22.01.2026 на іншу дату, надавши новому представнику відповідача-1 доступ до електронної справи № 910/10322/25 в підсистемі «Електронний суд» та можливість ознайомитися з матеріалами справи та підготовки належної правової позиції. 
У судовому засіданні 22.01.2026 суд на місці ухвалив розгляд справи відкласти на 19.02.2026.
19.02.2026 до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, в якому відповідач-1 просить суд зупинити провадження у справі № 910/10322/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/14917/25.
У судовому засіданні 19.02.2026 оголошено перерву до 26.03.2026.
23.03.2026 до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 на клопотання про зупинення провадження, в яких позивач, зокрема зазначає, що на даній стадії розгляду справи, після закриття провадження, клопотання відповідача про зупинення провадження із заявлених ним підстав (пункт 5 частини 1 статті 227 ГПК України) не підлягає задоволенню, оскільки це прямо суперечить приписам частини 3 статті 195 ГПК України.
25.03.2026 до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 , в яких відповідач-1, зокрема зазначає, що оскільки державному реєстратору були надані всі необхідні документи для реєстрації змін до відомостей про склад учасників ТОВ "АРАЛІЯ МВ", у державного реєстратора не було правових підстав для відмови у державній реєстрації, а тому державна реєстрація зміни складу учасників відповідача-2, вчинена 16.04.2025 року третьою особою-2, здійснена у відповідності до вимог законодавства.
Також, 25.03.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_2 про повернення на стадію підготовчого провадження, в якій відповідач-1, зокрема зазначає про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 910/10322/25 для повного та всебічного розгляду цієї справи і ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Проте, враховуючи, що підготовче провадження у справі № 910/10322/25 було закрито, що перешкоджає зупиненню провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України в силу приписів ч. 3 ст. 195 ГПК України, у зв`язку з чим відповідач-1 просить суд повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 910/10322/25 та продовжити підготовче засідання.
У судовому засіданні 26.03.2026, розглянувши клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі та про повернення на стадію підготовчого провадження, суд відмовив у його задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 12.05.2026).
Також, у судовому засіданні 26.03.2026 оголошено перерву до 30.04.2026.
29.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , в яких позивач, зокрема зазначає, що внаслідок дій відповідача-1 і прийняття ним, як учасником, рішень, було порушено право позивача на належний і повний розподіл прибутку товариства, а також право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому статутом товариства.
У судовому засіданні 30.04.2026 оголошено перерву до 07.05.2026.
05.05.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій відповідач-1 просить суд розглянути справу № 910/10322/25 за відсутності ОСОБА_2 та її представника, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 910/10322/25 відмовити у повному обсязі.
Судове засідання призначене на 07.05.2026 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 призначено судове засідання на 11.06.2026.
У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками Господарського суду міста Києва про доставлення процесуального документа (ухвали суду від 12.05.2026) до електронного кабінету ОСОБА_2 - 12.05.2026 о 21:04 год. та до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - 12.05.2026 о 21:01 год.
При цьому, суд зазначає, що у своїй заяві поданій до суду 04.05.2026 відповідач-1 просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності ОСОБА_2 та її представника.
Представники третіх осіб у судове засідання також не з`явився, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується довідкою Господарського суду міста Києва про доставлення процесуального документа (ухвали суду від 12.05.2026) до електронного кабінету Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - 12.05.2026 о 21:04 год. та рекомендованим повідомлення про вручення представнику державного реєстратора Овчинніковій В.І. ухвали суду від 12.05.2026 - 19.05.2026.
Приймаючи до уваги, що представники відповідачів та третіх осіб були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідачів та третіх осіб не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі. 
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
У судовому засіданні 11.06.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, він ( ОСОБА_1 ) є міноритарним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «АРАЛІЯ МВ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.08.2025 року № 479036419272 та протоколом загальних зборів від 17.03.2016 року №3/2016. 
Іншим учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «АРАЛІЯ МВ» до 16.04.2025 року було Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС», яке було створено і функціонувало за законодавством Литовської Республіки. Частка Товариства належала учаснику ЗАТ «КРІОДУЙОС» на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав від 20.11.2015 року, що підтверджується статутом ТОВ «АРАЛІЯ МВ», який був затверджений протоколом загальних зборів від 20.11.2015 року №2/2015, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договором купівлі-продажу корпоративних прав від 20.11.2015 року, протоколом загальних зборів акціонерів від 20.11.2015 року №6, протоколом загальних зборів від 20.11.2015 року №2/2015.
Позивач зазначає, що йому стало відомо, що 16.04.2025 державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було проведено реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу. Зокрема, згідно запису від 16.04.2025 року №1000681070010041358 державним реєстратором було виключено зі складу учасників ТОВ «АРАЛІЯ МВ» Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС» і замість нього до складу учасників включено ОСОБА_2 . 
Крім того, 04.06.2025 року державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було проведено ще одну реєстрацію змін. Згідно запису від 04.06.2025 року №1000681070011041358 державним реєстратором було змінено керівника Бабич Віктора Володимировича на ОСОБА_2 . 
Також, позивач зазначає, що йому стало відомо, що 11.09.2023 року Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС» було ліквідовано, а запис про його реєстрацію анульовано, що підтверджується апостильованою випискою з реєстру юридичних осіб Литовської республіки від 04.07.2025 року, виданою Державним підприємством «Центр реєстрів». Тож, після 11.09.2023 року Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС» не могло вчиняти жодних дій, в тому числі і відносно частки ТОВ «АРАЛІЯ МВ». Разом з тим, згідно матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 15.04.2025 року відповідач 1 - ОСОБА_2 , діючи як керівник від імені ліквідованого АТ «КРІОДУЙОС», передала собі ж у власність належну АТ «КРІОДУЙОС» частку у статутному капіталі ТОВ «АРАЛІЯ МВ», що підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі від 15.04.2025 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., зареєстрованим в реєстрі за №427, 428 та довіреністю від 15.04.2025 року №426, якою уповноважено гр. ОСОБА_5 виступити підписантом від її імені на акті приймання передачі.
Позивач вказує, що відповідач-1 через свого представника подала державному реєстратору заяву щодо державної реєстрації зміни учасників юридичної особи. Оскільки АТ «КРІОДУЙОС» було ліквідовано в 2023 році, відповідач-1 жодним чином в 2025 році не могла укласти від його імені будь-які правочини та отримати частку в статутному капіталі Товариства. При цьому, в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі від 15.04.2025 року №427, 428 міститься посилання на договір купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства від 15.04.2025 року. Проте, такого договору в матеріалах реєстраційної справи немає і не може бути, оскільки подібний договір ніколи не укладався. 
На думку позивача, відповідач-1 підробив документи та подав державному реєстратору заяву із завідомо неправдивими відомостями, більш того, відповідач-1 не надала державному реєстратору документ, який є єдиною підставою для реєстрації змін про учасника, а саме договір купівлі-продажу, тож позивач вважає, що реєстраційні зміни щодо зміни учасника Товариства з АТ «КРІОДУЙОС» на ОСОБА_2 - підлягають скасуванню.
В подальшому, після реєстрації змін щодо переходу частки Товариства від АТ «КРІОДУЙОС» до відповідача-1, ОСОБА_2 02.06.2025 було проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ", оформлені протоколом № 02/06-25, на яких прийнято рішення:
- звільнити з посади директора Товариства ОСОБА_3 з 02.06.2025 року та призначено нового директора Товариства ОСОБА_2 з 03.06.2025 року;
- внести зміни до статуту Товариства, затвердити нову редакцію статуту Товариства та провести реєстрацію прийнятих змін у відповідних уповноважених органах. 
Згідно запису від 04.06.2025 року №1000681070011041358 державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковаою В.І. було змінено керівника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .
Вказані дії та відповідні зміни щодо керівних органів Товариства, на думку позивача є незаконними, оскільки ОСОБА_2 не могла набути від АТ «КРІОДУЙОС» частку у ТОВ «АРАЛІЯ МВ», а тому не могла приймати рішення під час загальних зборів, а тому реєстраційні зміни щодо звільнення старого директора і призначення відповідача- новим директором - підлягають скасуванню.
Також, позивач вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.10.2015 року №1061,1062, акту приймання-передачі нерухомого майна від 20.11.2015 року ЗАТ «КРІОДУЙОС» було передало в статутний капітал ТОВ «АРАЛІЯ МВ» нерухоме майно, а саме нежилі приміщення площею 2 533,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Проте, позивачу стало відомо, що після проведення оскаржуваних реєстраційних дій, відповідач-1 виставила на продаж вказане вище належне Товариству нерухоме майно, а саме на веб-ресурсі OLX міститься оголошення про продаж належних Товариству приміщень, які по суті є його основним активом і від здавання в оренду яких отримується прибуток.
Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач підробила документи та подала державному реєстратору заяву із завідомо неправдивими відомостями, а тому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) -ТОВ "АРАЛІЯ МВ" - запис від 16 квітня 2025 року №1000681070010041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою В.І. було виключено зі складу учасників ТОВ "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено ОСОБА_2 .. Також, позивач вважає, що підлягає визнанню недійсним рішення загальних зборів ТОВ "АРАЛІЯ МВ" про звільнення з посади директора ОСОБА_3 та призначення на посаду директора ОСОБА_2 , а також про затвердження нової редакції статуту, що оформлені протоколом від 02 червня 2025 року №02/06-25, посвідченого приватним нотаріусом Воробйовою К.В. та, відповідно, підлягає визнанню протиправною та скасуваню державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) ТОВ "АРАЛІЯ МВ" - запис від 04 червня 2025 року №1000681070011041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою В.І. було змінено керівника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та зареєстровано нову редакцію статуту.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. 
Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарською діяльністю у розумінні Господарського кодексу України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 Господарського кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.
Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом (ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно статті 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, до 16.04.2025 засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" (ідентифікаційний код - 39601374) були ОСОБА_1 , розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) - 3604, 70 грн та Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС», розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) - 36 043 354, 13 грн.
В свою чергу, ОСОБА_2 була керівником Закритого акціонерного товариства «КРІОДУЙОС».
В подальшому, 16.04.2025 відбулася державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис №1000681070010041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було виключено зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено ОСОБА_2 .
Вказана державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу ТОВ "АРАЛІЯ МВ" була проведена державним реєстратором, зокрема на підставі акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" від 15.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., зареєстрованого в реєстрі за №№ 427, 428. Відповідно до вказаного акту Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" передає, а громадянка України ОСОБА_2 приймає у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" у розмірі 36 043 354, 13 грн, що становить 99, 99 % статутного капіталу Товариства. 
Тож, наразі засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" (ідентифікаційний код - 39601374) є ОСОБА_1 , розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) - 3604, 70 грн (0,01% статутного капіталу) та ОСОБА_2 - розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) - 36 043 354, 13 грн. (99, 99 % статутного капіталу).
Суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань " (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ", державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державний реєстратор під час проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи у результаті відчуження її таким засновником (учасником) на підставі правочину, що не посвідчений нотаріально, обов`язково визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і здійснює перевірку цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи.
Обсяг цивільної правоздатності та дієздатності визначається, а повноваження представника перевіряються щодо засновника (учасника), якому належить частка у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) відповідної юридичної особи, та щодо особи, яка набуває таку частку.
Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи у результаті відчуження її таким засновником (учасником) на підставі правочину, що не посвідчений нотаріально, або на підставі нотаріально посвідченого правочину, правовий наслідок якого пов`язується з настанням певної обставини, також встановлює наявність чи відсутність зареєстрованих обтяжень щодо відповідної частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи шляхом отримання відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та/або перебування такого засновника (учасника) в Єдиному реєстрі боржників.
У статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначені документи, що подаються заявником для державної реєстрації юридичної особи.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: 
1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;
2) документ про сплату адміністративного збору;
3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; 4) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку відомостей Єдиного державного реєстру на наявність заборони вчинення реєстраційних дій; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).
Суд зазначає, що у свої письмових поясненнях на позов, державний реєстратор Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчиннікова Віта Ігорівна зазначила, що 16.04.2025 нею на підставі передбаченого статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", поданого заявником належного комплекту документів, а саме: заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - форма 9, документа про сплату адміністративного збору, документа, що засвідчує повноваження особи, акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства, було проведено реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», за № 1000681070010041358, яка пов`язана зі зміною складу учасників, де виключено зі складу учасника ЗАКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КРІОДУЙОС" з часткою 99, 9 % та включено учасника ОСОБА_2 з часткою 99, 9 % . 
Тобто, у даному випадку, саме акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" від 15.04.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 427, 428 підтверджує перехід частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" у розмірі 36 043 354, 13 грн, що становить 99, 99 % статутного капіталу Товариства від Закритого акціонерного товариства "КРІОДУЙОС" до ОСОБА_2 .
Згідно з частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Суд зазначає, що залежно від обставин конкретної справи такий документ може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 910/18257/23.
Крім того, суд також зазначає, що положеннями статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочинів.
Так, за приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 Цивільний кодекс України).
Суд зазначає, що акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" від 15.04.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 427, 428 є чинним, в межах даного спору позивачем не оскаржується.
Разом з тим, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/14917/25 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воробйова Катерина Вікторівна; 2) державний реєстратор Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчиннікова Віта Ігорівна; 3) ОСОБА_1 про визнання недійсними договору та акту, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії, в якому ОСОБА_2 просить суд:
1) визнати недійсним договір купівлі-продажу, який було укладено між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством "КРІОДУЙОС" 15 квітня 2025 року стосовно продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ";
2) визнати недійсним Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "АРАЛІЯ МВ", який було підписано між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством "КРІОДУЙОС" 15 квітня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою Катериною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 427, 428.
3) скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 16 квітня 2025 року №1000681070010041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було виключено зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено громадянку України ОСОБА_2 .
4) визнати за громадянкою України ОСОБА_2 право власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" у розмірі 36 043 354,13 гривні 13 копійок, що становить 99,99 % від статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ". 
5) визначити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" у загальному розмірі 36 046 958,83 гривень 83 копійки та розподілити частки учасників у Товаристві з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" наступним чином: ОСОБА_2 - 36 043 354,13 (тридцять шість мільйонів сорок три тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні 13 копійок, що становить 99,99 % (дев`яносто дев`ять цілих і дев`яносто дев`ять сотих відсотків) від статутного капіталу, ОСОБА_1 - 3 604,70 (три тисячі шістсот чотири) гривні 70 копійок, що становить 0,01 % (нуль цілих і одна сота відсотка) від статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ".
Тож, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" від 15.04.2025, на підставі якого державним реєстратором здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу є предметом розгляду в іншій справі № 910/14917/25 та саме в межах вказаної справи суд надає йому оцінку та встановлює наявність/відсутність підстав для визнання недійсним такого акту, відтак, у даній справі суд не виходить за межі позовних вимог та надає оцінку саме діям державного реєстратора щодо внесення відповідних змін про юридичну особу ТОВ "АРАЛІЯ МВ".
Суд зазначає, що державний реєстратор у межах своїх повноважень, зокрема проводить реєстраційну дію за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру, однак не досліджує помилки або протиправні дії заявника, інші аспекти захисту прав на майно-частку.
Тобто, державний реєстратор оцінює документи, що подаються заявником для державної реєстрації змін про юридичну особу на предмет їх відповідності приписам ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", проте державний реєстратор не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на частку.
Натомість вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду. 
Тобто, у державного реєстратора не має обов`язку перевіряти акт на предмет його правомірності, надавати йому юридичну оцінку.
Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є оскарження реєстраційної дії державного реєстратора Овчиннікової В.І. 16 квітня 2025 року №1000681070010041358. Отже, позивач мав довести порушення вимог закону при вчиненні державним реєстратором оспорюваної реєстраційної дії.
Однак, позивач фактично ставить під сумнів не саме рішення державного реєстратора щодо внесення відповідного запису, а акта приймання-передачі частки у статутному капіталі, на підставі якого була вчинена реєстраційна дія.
Суд вказує, що у цьому випадку правовідносини, якими могли бути порушені права позивача, як учасника ТОВ "АРАЛІЯ МВ" полягали насамперед в укладенні акта приймання-передачі частки у статутному капіталі, на підставі якого державний реєстратор здійснив державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (про зміну учасника), та які позивач оскаржує у цій справі.
Дії державного реєстратора з реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (про зміну учасника) фактично є похідною вимогою від спору щодо дійсності акта приймання-передачі частки у статутному капіталі.
Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у cправі № 916/3036/24.
Так, в статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" наведено перелік підстав для відмови державним реєстратором у проведенні державної реєстрації і вказаний перелік є вичерпним. 
Суд зазначає, що позивачем у позові не зазначено жодної підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", як і не наведено жодної норми закону, яку, на думку позивача, порушено державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною під час вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.
Крім того, суд зазначає, що на сьогодні існує стала та послідовна судова практика Великої Палати Верховного Суду щодо способу захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю та / або змінами у розмірі статутного капіталу та часток учасників товариства.
Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16, зокрема зазначав, що вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту порушених прав позивача, який прагне відновити становище, що існувало до порушення його прав (зокрема відновити розмір статутного капіталу, розмір часток учасників у статутному капіталі та/або склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, які існували до порушення його прав) є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт «д» пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18.03.2020 у справі № 466/3221/16-а та від 01.04.2020 у справі № 813/1056/18 зазначила про те, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт «е» пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт «д» пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.
Цей висновок був застосований та підтверджений також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.12.2019 у справі №927/97/19, а також Верховним судом у постанові від 04.03.2026 у справі № 915/1509/24.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що скасування державної реєстрації змін про юридичну особу - ТОВ "АРАЛІЯ МВ" в частині зміни складу учасників такого товариства передбачає повернення у попереднє становище, проте, як зазначено судом вище, Закрите акціонерне товариство «КРІОДУЙОС» було ліквідовано, а запис про його реєстрацію анульовано, що також свідчить про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту.
Тож, судом не встановлено порушення вимог законодавства державним реєстратором при вчиненні реєстраційної дії щодо внесення змін до відомостей про склад учасників юридичної особи, відтак суд не вбачає підстав для визнання протиправною та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 16 квітня 2025 року №1000681070010041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було виключено зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" Закрите акціонерне товариство "КРІОДУЙОС" і замість нього до складу учасників включено громадянку ОСОБА_2 , тому вимоги позивача в цій частині не підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" про звільнення з посади директора ОСОБА_3 та призначення на посаду директора ОСОБА_2 , а також про затвердження нової редакції статуту, що оформлені протоколом від 02 червня 2025 року №02/06-25, посвідченого приватним нотаріусом Воробйовою К.В., а також визнання протиправною та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 04 червня 2025 року №1000681070011041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було змінено керівника ОСОБА_3 на громадянку ОСОБА_2 та зареєстровано нову редакцію статуту, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 02.06.2025 було проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ", оформлені протоколом № 02/06-25, на яких прийнято рішення:
- звільнити з посади директора Товариства ОСОБА_3 з 02.06.2025 року та призначено нового директора Товариства ОСОБА_2 з 03.06.2025 року;
- внести зміни до статуту Товариства, затвердити нову редакцію статуту Товариства та провести реєстрацію прийнятих змін у відповідних уповноважених органах. 
Згідно запису від 04.06.2025 року №1000681070011041358 державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою В.І. було змінено керівника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.
Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників (стаття 145 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.
До компетенції загальних зборів учасників належать: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства; 2) внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту; 3) зміна розміру статутного капіталу товариства; 4) затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника; 5) перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом; 6) обрання та припинення повноважень наглядової ради товариства або окремих членів наглядової ради, встановлення розміру винагороди членам наглядової ради товариства; 7) обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; 8) визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства; 9) створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності; 10) прийняття рішення про придбання товариством частки (частини частки) учасника; 11) затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період; 12) розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів; 13) прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства; 14) прийняття рішення щодо обліку або припинення обліку часток товариства в обліковій системі часток; 15) прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників.
До виключної компетенції загальних зборів учасників статутом товариства також може бути віднесено вирішення інших питань (ч. 4 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 Цивільного кодексу України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.
Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:
- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;
- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;
- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.
Однак, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.
Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:
- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму;
- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства;
- відсутність протоколу загальних зборів.
Для визнання недійсним рішень загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (постанова КГС ВС від 31.07.2019 у справі № 910/7633/18). 
Проте, при зверненні до суду з даним позовом позивачем у позові взагалі не наведено підстав з якими закон пов`язує недійсність рішень загальних зборів учасників юридичної особи (невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах), що підлягають дослідженню та встановленню судом для подальшого висновку про наявність та/або відсутність підстав для визнання недійсним такого рішення.
Тож, судом не встановлено факту прийняття відповідачем протиправного рішення загальних зборів учасників товариства, що, в свою чергу, виключає порушення таким рішенням корпоративних прав позивача. 
Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.
За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.
Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.
Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.
Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.
Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.
Пункт 4 статті 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу Україн передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Згідно з положеннями статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 зазначено, що відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Проте, суд зазначає, що звертаючись до суду з заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не доведено яким саме чином відповідачем-1 порушені його права та/або інтереси під час скликання та проведення загальних зборів учасників ТОВ "АРАЛІЯ МВ" 02.06.2025, за захистом яких він звернулася до суду, оскільки, як встановлено судом вище, позивачем у позові не наведено жодної підстави з якою закон пов`язує недійсність рішень загальних зборів учасників юридичної особи.
За таких обставин, суд дійшов висновку що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, а тому позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" про звільнення з посади директора ОСОБА_3 та призначення на посаду директора ОСОБА_2 , а також про затвердження нової редакції статуту, що оформлені протоколом від 02 червня 2025 року №02/06-25, посвідченого приватним нотаріусом Воробйовою К.В. та, відповідно, похідна вимога про визнання протиправною та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) товариство з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ" - запис від 04 червня 2025 року №1000681070011041358, яким державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчинніковою Вітою Ігорівною було змінено керівника ОСОБА_3 на громадянку ОСОБА_2 та зареєстровано нову редакцію статуту, не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не висвітлюються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідачів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЛІЯ МВ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація та Державний реєстратор Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Овчиннікова Віта Ігорівна про визнання протиправною та скасування державної реєстрації змін, визнання недійсним рішення загальних зборів не підлягають задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.
В И Р І Ш И В: 

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.07.2026.

Суддя С.О. Щербаков