УХВАЛА
20 травня 2026 року 
м. Київ
справа №380/5665/25
адміністративне провадження №К/990/15095/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 в адміністративній справі № 380/5665/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» до Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною ухвали, -
УСТАНОВИВ:
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» до Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною ухвали. Визнано протиправною та нечинною ухвалу Львівської міської ради №4967 від 04.07.2024 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку"" в частині встановлення у додатку до вказаної ухвали ставки земельного податку для юридичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), з видом цільового призначення 03 "Земельні ділянки громадської забудови (земельні ділянки, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування)" для всіх підрозділів з кодом 03 за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності; громадських організацій осіб з інвалідністю України, їхніх підприємств (об`єднань); релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових будівель) на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки; встановлення у додатку до вказаної ухвали ставки земельного податку для юридичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), з видом цільового призначення 11 "Земельні ділянки промисловості (земельні ділянки, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд)" для всіх підрозділів з кодом 11 за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності; громадських організацій осіб з інвалідністю України, їхніх підприємств (об`єднань); релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових будівель) на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Зобов`язано Львівську міську раду невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт. 
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 03.04.2026 вдруге надійшла касаційна скарга Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 в адміністративній справі №380/5665/25. Попередньо подана касаційна скарга повернута скаржнику ухвалою суду від 16.03.2026, внаслідок не викладення ним підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 17.04.2026 року касаційну скаргу залишено без руху і встановлений скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження і належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали суду, скаржником подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій викладено підстави касаційного оскарження судових рішень та заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою, яке обґрунтовано поважністю причин пропуску строку звернення з даною касаційною скаргою, внаслідок необхідності усунення недоліків касаційної скарги в контексті належного викладення підстав касаційного оскарження, враховуючи роз`яснення Верховного Суду, викладені в ухвалі від 16.03.2026 року, а також, з огляду на введення воєнного стану на території України і діючі у період з 17.03.2026 року по 03.04.2026 року аварійній відключення електроенергії як на території України, так і в м. Львів. 
1) Підставою касаційного оскарження скаржником вказано п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції положень пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України та п.п. 6, 7 ст. 20 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування норм права, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі №911/1834/18; від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 в частині того, що юрисдикція господарських судів поширюється на справи щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, та спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції. Враховуючи те, що позивач звернувся за захистом права постійного користувача земельними ділянками через обмеження прав в економічній конкуренції, Львівська міська рада вважає, що спір у даній справі мав б розглядатись в порядку господарського судочинства.
2) Також, підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 3 частини 4 ст. 328 КАС України - у зв`язку із неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції положень абзацу 1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, пунктів 274.1, 274.2 ст.274 ПК України та частини 4 статті 20 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" в частині того, що: саме сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень. Визначеність нормами ПК України меж ставок земельного податку, де 12 % від нормативної грошової оцінки можливо встановити лише за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання; для власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) земельний податок не може бути вище 3 % від нормативної грошової оцінки (пунктів 274.1, 274.2 ст. 274 ПК України); в частині помилкового трактування принципів податкового законодавства таких як рівності усіх платників перед законом та нейтральності оподаткування (п. 4.1 ст. 4 ПК України). 
В оскаржуваних рішеннях судів попередніх інстанцій відсутні покликання на судові рішення Верховного Суду у яких б був наявних висновок щодо застосування наведених вище норм права.
Тому на думку скаржника, у даній справі необхідний висновок Верховного Суду щодо застосування положень - п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України; - абзацу 1 пункту 12.3 статті 12 ПК України; пунктів 274.1, 274.2 ст.274 ПК України; п. 277.1. ст. 277 ПК України; - частини 4 статті 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» в частині самостійності сільських, селищних, міських ради в межах своїх повноважень без попереднього погодження Антимонопольного комітету України приймати рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень; а також можливість застосування різних ставок земельного податку для різних користувачів, зокрема власників земельних ділянок та постійних користувачів земельних ділянок.
Також, в наведеній підставі касаційного оскарження скаржник, посилаючись на преюдицію судового рішення з огляду на вимоги ч. 4 ст. 78 КАС України зауважив, що постановою Західного апеляційного господарського суду 09.03.2026 року у справі №914/1333/25 визнано протиправним та скасовано рішення адміністративної колегії ЗМТВ АМК України (Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України) від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 в частині визнання дій Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» і якою встановлено різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.
3) Крім цього, підставою касаційного оскарження визначено п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, з посиланням на те, що в межах даної справи міською радою як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заявлялись клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення судових справ №914/305/22; №914/1333/25, однак суди відмовляли у зупиненні провадження у справі. Тоді, як рішення у справі №914/305/22 б довело факт відсутності права постійного користування земельними ділянками за захистом яких звернувся позивач у даній справі №380/5665/25, а якщо б суди попередніх інстанцій зупинили провадження у справі №380/5665/25, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/1333/25, в силу приписів ч.4 ст. 78 КАС України повинні б були прийняти прямо протилежне рішення у справі №380/5665/25.
Отже касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, а підстави для її залишення без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
З огляду на викладене, а також враховуючи поважність зазначених скаржником причин пропуску строку звернення з цією касаційною скаргою до суду, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у даній справі з метою перевірки вищенаведених доводів скаржника під час касаційного перегляду судових рішень у цій справі.
Керуючись статтями 328, 329, 330, 334, 335, 338, 340, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 в адміністративній справі № 380/5665/25.
Витребувати з Львівського окружного адміністративного суду справу № 380/5665/25.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
...........................
...........................
...........................

І.А. Васильєва
О.О. Шишов 
 М.М. Яковенко ,
Судді Верховного Суду