Справа № 749/1917/25
Номер провадження 2/749/173/26 

Р І Ш Е Н Н Я  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року місто Сновськ

Сновський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді:    Кравчук М. В.
за участю секретаря:   Павленко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Сновськ справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2025 р. ТОВ «Таліон Плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 40448, 57 грн. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.11.2024 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 454444910 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 13400, 00 грн. Відповідно до умов Розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua.
Проте, в порушення умов договору та правил відповідач не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 11.03.2025 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/26.
Так, зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить: 40448, 57 грн, з них: заборгованість по кредиту - 13398, 71 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 27049, 86 грн.
Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Справу передано головуючому судді 30.12.2025 р.
31.12.2025 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 05.01.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03.02.2026 р. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 20.11.2024 р. до 22.11.2024 р.
28.01.2026 р. від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана інформація, зареєстрована за вх. № 436.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 03.02.2026 р. відкладено підготовче судове засідання до 23.02.2026 р. з метою повторного виклику відповідача.
12.02.2026 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх. № 764. Відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не дотримався обов`язкової процедури дострокового стягнення споживчого кредиту та не надав доказів отримання відповідачем відповідної досудової вимоги. Надані позивачем правила надання коштів у кредит та паспорт споживчого кредиту не є частиною укладеного правочину, оскільки не підписані позичальником особисто і не фіксують волю сторін. Нарахування відсотків поза межами чітко обумовленого 19-денного строку дії договору (після 09.12.2024 р.) на суму 27049, 86 грн є безпідставним, а сама сума є неспівмірною, явно завищеною та створює істотний дисбаланс на шкоду споживача. Доказів пролонгації договору матеріали справи не містять. Положення договору та додаткової угоди щодо обов`язку сплачувати комісію є нікчемними, тому сплачені 670, 00 грн за комісію мають бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту, зменшуючи заборгованість. Крім того, позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги за договором факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2025 р., оскільки доданий Реєстр прав вимоги не є належно завіреною копією оригінального документа, підписаного сторонами, не відповідає вимогам ДСТУ 4163:2020 та сформований в системі «Електронний суд» 12.02.2026 р., що дозволяє змінювати його зміст в односторонньому порядку. Позивач не надав належного витягу з оригінального реєстру боржників щодо ОСОБА_1 , не довів передачу кредитної справи та оплату за договором, через що ТОВ «Таліон Плюс» є неналежним позивачем, до якого не перейшло право вимоги, що є підставою для повної відмови у позові. 
23.02.2026 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, зареєстрована за вх. № 918. Позивач наполягає на задоволенні позову, зазначаючи, що електронний договір кредитної лінії № 454444910 від 20.11.2024 р. на суму 13400, 00 грн є правомірним, а відповідач визнала його умови, двічі здійснивши платежі та зменшивши тіло кредиту до 13398, 71 грн. Через прострочення понад місяць позивач законно зажадав дострокового повернення коштів, надіславши повідомлення на погоджену електронну пошту ira.marukhlenko@gmail.com та в особистий кабінет, після чого нарахування відсотків за базовою ставкою 0,98 % в день було припинено. Нарахування комісії (500 грн за пролонгацію та 170 грн за додатковий транш) позивач вважає обґрунтованим ст. ст. 6, 627 ЦК України, ст. ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування» та практикою Верховного Суду, оскільки вона погоджена сторонами та включена до денної ставки, яка не перевищує ліміт у 1%. Також позивач підтверджує законність набуття права вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2025 р., що засвідчується підписаним електронним реєстром, витягом з нього та платіжною інструкцією, а про зміну кредитора боржника належним чином сповіщено електронним листом від 11.03.2025 р. та через особистий кабінет.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 23.02.2026 р. клопотання відповідача задоволено. Відкладено підготовче засідання до 19.03.2026 р.
24.02.2026 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, зареєстровані за вх. № 964. Відповідач заперечує проти позову, стверджуючи, що умови договору № 454444910 від 20.11.2024 р. щодо сплати комісії є нікчемними, оскільки надання кредиту є обов`язком фінансової установи, а не окремою послугою, і в договорі немає переліку супутніх послуг. Фактично сплачена комісія у розмірі 670, 00 грн утримана безпідставно та має бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту. Також відповідач зазначає, що за п. 3.1 договору строк кредитування становив 19 днів - до 09.12.2024 р., а позивач не надав доказів його пролонгації, зокрема первинних документів про повну оплату відсотків та активацію продовження в особистому кабінеті. Кредитор самовільно розподіляв платежі на відсотки для штучного продовження договору, хоча після 09.12.2024 р. нарахування договірних процентів є протиправним, а загальний строк дії договору (5 років) не змінює строку самого кредиту. За розрахунком відповідача, відсотки за 19 днів складають 2495, 08 грн, а з урахуванням усіх оплат на суму 7039, 00 грн залишок заборгованості разом із тілом становить 8856, 08 грн. 
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 19.03.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2026 р.
14.04.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
12.05.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в іншому провадженні.
02.06.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в іншому провадженні.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.11.2024 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 454444910, у формі електронного документа (а. с. 38-61).
22.11.2024 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договуру № 454444910, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач у дисконтний період отримав від позивача кредитні кошти у розмірі 3400, 00 грн (а. с. 62-64). 
Згідно довідок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що ОСОБА_1 декількома траншами переказано кошти на платіжну картку № 5168-75XX-XXXX-9669 в загальному розмірі 13400, 00 грн (а. с. 93-94).
11.03.2025 р. відповідно до ст. 1077 ЦК України ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором № 454444910 до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/26 (а. с. 16-20).
З розрахунків заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 становить 47147, 93 грн (а. с. 29-32).
Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 17.01.2026 р. № 20.1.0.0.0/7-260115/39147-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . Згідно виписки про рух коштів по картці від 17.01.2026 р. відповідачем отримано 22.11.2024 р. кредитні кошти у розмірі 3400, 00 грн та 20.11.2024 р. - у розмірі 10000, 00 грн (а. с. 171-172).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення та положеннях Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-VIII (далі - Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність доказів отримання досудової вимоги, оскільки в матеріалах справи наявна копія електронного повідомлення від 03.08.2025 р. про дострокове розірвання договору № 454444910 (а. с. 240).
Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами та строку кредитування, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 11.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. 
Пунктом 7.3 договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту 20.12.2029 р.
Таким чином, кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії договору, виключенням може бути лише застосування кредитодавцем або фактором п. 9.1.1.7 договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 03.08.2025 р. та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості.
На момент укладення договору строк дисконтного періоду користування складає 19 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 договору (п. 3.1 договору).
Згідно п. 3.2 договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Однак відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на продовження строку дії дисконтного періоду.
Пунктом 8.10 договору встановлено проценти в розмірі, визначеному за правилами цього договору, які нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми кредиту за кожний день користування ним, за ставкою, визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році незалежно від того високосний рік чи ні.
У п. 8.11 сторони погодили, що у разі користування кредитом після 6 (шести) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається. Перерахунок зобов`язань позичальника по оплаті процентів під базову процентну ставку при користуванні кредитом після спливу 6 (шести) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, може здійснюватися на вибір кредитодавця, за весь строк дисконтного періоду або лише за останні 30 (тридцять) календарних днів дії дисконтного періоду. Застосування знижок, передбачених цим договором, є правом, а не обов`язком кредитодавця, за винятком повного дострокового погашення кредиту позичальником протягом 6 (шести) календарних днів від дати закінчення лисконтного періоду кредитування.
Продовження строку дисконтного періоду, поновлення дисконтного періоду, отримання траншів в рамках встановленого кредитного ліміту та настання відкладальних обставин нарахування процентів за базовою ставкою, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі строк дії договору, загальний розмір кредиту, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення договору.
Відповідач, оформлюючи кредитний договір на сайті первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ознайомилася з текстом договору та мала змогу ознайомитися з правилами та паспортом споживчого кредиту. 
Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов договору не виконала, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом. Отже, нарахування процентів здійснено правомірно в межах погодженого строку надання кредиту, кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним кредитним договором починаючи з першого дня надання траншу та до дня закінчення строку дії договору.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Надані позивачем докази на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом, суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.
Твердження відповідача про неспівмірні проценти, що нараховані за договором, суд оцінює критично, оскільки відповідач, підписавши кредитний договір, була ознайомлена із процентною ставкою та погодилась на такі умови договору.
Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо неможливості нарахування процентів у разі невчинення позичальником дій щодо пролонгації, оскільки відповідачем в цій частині не враховано системного змісту умов договору, з якого не випливає, що проценти не можуть нараховуватися після спливу 19-тиденного дисконтного періоду.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.
Крім цього, невід`ємною частиною договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 14.1 договору).
Щодо неналежності позивача у даній справі суд зауважує, що позивачем надано підписаний 11.03.2025 р. електронними підписами та скріплений електронними печатками юридичних осіб договір факторингу № МВ-ТП/26. Зафіксовано накладення підписів і печаток на документ: «ТОВ Манівео швидка фінансова допомога-Таліон Плюс ТОВ-Дог_факторинга_№№ МВ-ТП26 від 11.03.2025р..pdf». Аналогічно, зафіксовано накладення 11.03.2025 р. тими ж суб`єктами електронних підписів та печаток на документ: «Реєстр прав вимоги від 11.03.2025.pdf».
Повторно суд наголошує на тому, що за положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 100 ЦПК України Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Надані до суду позивачем докази сумнівів у їх достовірності не викликають, в той час як відповідачем не заявлялось клопотання про витребування оригіналів таких доказів.
Відтак суд критично ставиться до доводів відповідача про неналежність позивача у справі.
За таких обставин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом підлягає задоволенню.
Щодо доводів відповідача про неправомірне стягнення комісії у розмірі 670,00 грн суд зазначає про таке.
За умовами договору (пункт 8.5) та додаткової угоди (пункт 1.5) було передбачено нарахування комісії за надання кредиту. Також розмір комісії за надання кредиту зазначений і у паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 454444910 від 20.11.2024 р. (а. с. 34-37). Така комісія не є щоденною, а відноситься до загальних витрат за споживчим кредитом, які сплачуються споживачем відповідно до умов договору та додаткової угоди.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 р. № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Згідно додатку 2 до Правил про споживчий кредит (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) до видів платежів за кредитом банку належить, у тому числі, комісія за надання кредиту.
За умовами п. 5 паспорта споживчого кредиту комісія за надання кредиту сплачується не пізніше 09.12.2024 р. Відтак після надходження коштів від відповідача 06.12.2024 р. кредитор правомірно зарахував 670 грн в рахунок комісії.
При цьому суд зауважує, що станом на 06.02.2024 р. у відповідача простроченої заборгованості не існувало, строк повернення кредиту не настав, проценти були списані в той же день у розмірі 2034, 48 грн, тіло кредиту - у розмірі 0, 58 грн.
За таких обставин, суд вважає доводи відповідача про протиправність нарахування комісії та зарахування її у погашення після надходження траншу замість тіла кредиту помилковими.
Зважаючи на викладене вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню у повному обсязі.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, то слід звернути увагу на таке.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПКУкраїни розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суддя дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення їх з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
За положеннями ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Жабинського, 13) заборгованість за договором кредитної лінії № 454444910 від 20 листопада 2024 року та додаткової угоди від 22 листопада 2024 року у розмірі 40448, 57 гривень (сорок тисяч чотириста сорок вісім гривень 57 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Жабинського, 13) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Жабинського, 13) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя           М. В. Кравчук