ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 953/2051/22
провадження № 61-11082св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року у складі судді Лисиченко С. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у складі колегії суддів Мальованого Ю. М., Маміної О. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про визнання батьківства.
Позов мотивовано тим, що з серпня 2010 року позивачка перебувала у дружніх, 
а згодом у близьких стосунках з ОСОБА_2 . На початку 2011 року вона несподівано дізналася про свою вагітність, про що телефоном, у присутності своїх батьків, повідомила про це відповідачу, який на той час знаходився на телевізійних зйомках у м. москва. 

ОСОБА_2 обіцяв піклуватися про неї та дитину, питання про одруження вона 
не порушувала, оскільки знала, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вони 
з відповідачем постійно спілкувались, інколи зустрічались, у травні 2011 року вона виїхала на запрошення відповідача до його рідного міста Запоріжжя, щоб доглядати його матір, планувала переїзд до цього міста. 

Під час її вагітності відповідач організував проходження нею медичного дослідження, передавав кошти для облаштування квартири, оплатив послуги пологового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила дочку ОСОБА_3 . 

Після народження дитини відповідач телефоном відмовився надати паспортні дані і взагалі підписувати разом з нею спільну заяву про батьківство щодо дитини, наполягаючи на тому, щоб вона зареєструвала дитину за своїм дівочим прізвищем. Тому вона зареєструвала дитину на прізвище ОСОБА_4 . Проти того, щоб вона записала дитину по-батькові як ОСОБА_5 , відповідач не заперечував.

Надалі сторони часто бачилися, підтримували подружні стосунки, разом охрестили дочку. Відповідач висловлював наміри купити їм з дитиною трикімнатну квартиру в м. Харкові, надавав їм з дочкою матеріальну допомогу, брав участь в утриманні та оздоровленні дитини. 

Стверджувала, що ОСОБА_2 визнав своє батьківство перед нею, дитиною, своєю матір`ю, її батьками, а також своїми близькими друзями. З 2014 року їхні взаємні почуття почали слабшати, і він став рідше навідувати її. У 2018 році відповідач продовжував активно спілкуватися з дитиною по телефону у її присутності та присутності її батьків. При цьому він не забороняв дитині називати його батьком, запевняв дитину у любові до неї, а з липня 2020 року вона не отримувала від нього грошових коштів. 

Вказала, що позов заявлено виключно в інтересах дитини з метою встановлення правового зв`язку між дитиною та її батьком, який забезпечить захист встановлених законодавством прав дитини та просила суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Київський районний суд м. Харкова рішенням від 22 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що досліджені в межах розгляду справи докази, зокрема, показання свідків, фотознімки, переписка позивачки з відповідачем, зі змісту яких вбачається, що відповідач протягом тривалого часу вважав себе батьком ОСОБА_6 , не є достатніми доказами, які б підтверджували факт того, що відповідач є біологічним батьком дитини, та спростовуються висновком експерта від 05 березня 2024 року №СЕ-19/121-24/1179-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

З огляду на зазначене, з урахуванням того, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердження батьківства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання батьківства є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта від 05 березня 2024 року 
№ СЕ-19/121-24/1179-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_2 не може бути біологічним батьком ОСОБА_6 . Підстав визнавати вказаний висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд додатково зазначив, що вважаючи вказаний висновок експерта завідомо неправдивим, ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів та за її заявою відкрито кримінальне провадження № 12024226180000241. У ході досудового розслідування проведено судову молекулярно-генетичну експертизу у експертній установі ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» судовим експертом Фурс М. В., висновок якої є аналогічним висновку експертизи, що проведена в експертній установі Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України судовим експертом Зюбрій С. О., та є предметом вказаного кримінального провадження. Зазначені обставини встановлені ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року у справі № 641/4212/24.
Суд апеляційної інстанції на цій підставі зробив висновок, що з метою вирішення питання про батьківство ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_6 проведено дві експертизи різними експертними установами, їх висновки є аналогічними та підтверджують відсутність ймовірності батьківства відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

25 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 24 липня 2025 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 24 липня 2025 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року ОСОБА_1 вказує:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму статті 1212 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 22 травня 2024 року у справі № 369/1937/20, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою та третьою статті 411 цього Кодексу (в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою, та суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів).

Провадження у суді касаційної інстанції

16 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Верховний Суд ухвалою від 05 травня 2026 року призначив справу до судового розгляду.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , про що 27 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції складено актовий запис № 3620. Батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Це підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_6 , зазначено відомості про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (від 23 липня 2013 року № 00012485657).

Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 09 серпня 
2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, між 
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб, зареєстрований 09 серпня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3247. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_12 , дружини - ОСОБА_12 .

Суди дослідили надані позивачкою роздруківки скрін-шотів з листуванням з особою, підписаною як «АВН», фотографії із зображенням позивачки, відповідача, дитини. Стороною відповідача факт переписки з позивачкою не заперечувався.

Суди також дослідили надані позивачкою виписки руху грошових коштів, з яких вбачається перерахування на рахунок позивачки грошових коштів. Відповідачем факт перерахування грошових коштів на рахунок позивачки не заперечувався.
Згідно з висновком експерта Зюбрій С. О. від 05 березня 2024 року № СЕ-19/121-24/1179-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за матеріалами цивільної справи № 953/2051/22, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1), гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 2), малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 3) (таблиця 1.1, додаток 1). Порівняльним дослідженням встановлено, що генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію малолітньої ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 3), містять генетичні ознаки (алелі), 
які визначені в ДНК-профілі зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 2), та не містять генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі зразка букального епітелію гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1). Таким чином, гр. ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути біологічним батьком малолітньої 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважаючи вказаний висновок експерта завідомо неправдивим, ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів та за її заявою відкрито кримінальне провадження № 12024226180000241. У ході досудового розслідування проведено судову молекулярно-генетичну експертизу у експертній установі ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» судовим експертом Фурс М. В., висновок якої є аналогічним висновку експертизи, що проведена у експертній установі Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України судовим експертом Зюбрій С. О., та є предметом вказаного кримінального провадження. Такі обставини встановлені ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року у справі № 641/4212/24.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 надала пояснення про те, що позивачка, ОСОБА_1 є її дочкою, вони проживали за одною адресою до вересня 2018 року. В грудні 2010 року дочка їздила до м. Києва на запрошення ОСОБА_2 . Як саме вони познайомилися, їй не відомо. Також ОСОБА_2 приїздив до м. Харкова та зустрічався з дочкою. Вона була присутня під час розмови, коли дочка повідомила відповідачу про свою вагітність. Факт батьківства 
ОСОБА_2 не заперечував. У період з березня 2011 року свідок особисто не один раз розмовляла з ОСОБА_2 по телефону. Зі слів позивачки їй відомо, що в кінці травня - початку червня 2011 року ОСОБА_1 на прохання відповідача їздила в м. Запоріжжя, де проживала мати ОСОБА_2 , яка хворіла та потребувала сторонньої допомоги. ОСОБА_1 до м. Запоріжжя відвозив товариш відповідача. У м. Запоріжжя ОСОБА_1 була приблизно один місяць, після чого повернулася до м. Харкова для вирішення медичних питань з приводу вагітності.

Свідок пояснила, що після народження ОСОБА_1 дитини відповідач організовував хрестини дитини та на хрестинах був присутній особисто. Також 
у присутності свідка дитина спілкувалася по телефону з ОСОБА_2 . Коли дитині було три роки відповідач приїздив до м. Харкова, свідок з ним особисто спілкувалася. Дитина називала ОСОБА_2 батьком. Також свідку відомо, що відповідач переказував кошти на утримання дитини, присилав одяг, подарунки. За рахунок відповідача дитина з позивачкою відпочивали на морі. За зовнішніми ознаками дитина, яку народила ОСОБА_1 , схожа на ОСОБА_2 . Нинішній чоловік ОСОБА_1 не знайомий з ОСОБА_2 . Дитина з 2020 року не спілкується з ОСОБА_2 .

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 надав пояснення про те, що він є батьком ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 він особисто зустрічався у м. Києві, коли приїздив забрати ОСОБА_1 . Зазначив, що під час вагітності 
ОСОБА_1 . ОСОБА_2 допомагав дочці матеріально, допомагав облаштувати квартиру до народження дитини, влаштувати дочку в пологовий будинок. Вказав, що ОСОБА_1 народила онуку в 2011 році. Після її народження ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу, іграшки, присилав одяг. Ініціатива похрестити дитину також була ОСОБА_2 , він все організував. Хрещеним онуки є друг відповідача. ОСОБА_2 спілкувався з дитиною як батько, дитина його знала та не боялася. Вважає, що відповідач для чужої дитини не надавав би допомоги грошима, не організовував би відпочинок на морі. Відповідач з позивачкою та їх спільної дитиною декілька разів відпочивали на морі.

Позивачка ОСОБА_1 надала пояснення про те, що у 2010 році їх з відповідачем познайомив спільний знайомий. З вересня 2010 року вони спілкувалися, приїздили один до одного. Відповідач запевняв її, що він з дружиною не проживає, тому вона вважала його вільним чоловіком. У неї з відповідачем були близькі стосунки, в тому числі й інтимні. У вказаний період, крім відповідача, вона не перебувала з іншим чоловіком у будь-яких стосунках, в тому числі і в інтимних. 

Позивачка пояснила, що після того, як вона дізналася, що завагітніла від відповідача, останній перебував у м. москва, у зв`язку з чим, вона йому зателефонувала та повідомила про вагітність. Відповідач вказану подію прийняв дуже позитивно, повідомив їй, що буде піклуватися про неї з дитиною. Однією сім`єю вони не жили, бо відповідач багато часу перебував у відрядженнях. Зустрічалися раз на тиждень десь до 2011 року. Після народження дитини відповідач також часто приїздив. Коли настав час реєструвати народження дитини відповідач спочатку погоджувався записати його батьком, однак останньої миті згоду на запис його відомостей як про батька дитини не надав та просив, щоб вона записувала дитину на своє прізвище. З дитиною відповідач активно спілкувався до 2018 року, дитина називала його татом. Дитина з відповідачем дуже схожі. Потім до 2020 року відповідач їй тільки писав повідомлення. Наразі відповідач з дитиною не спілкуються. Зазначила, що з народження дитини відповідач вважав себе батьком дитини.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав 
та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Наведеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство 
і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно 
до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали 
в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію 
їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини 
від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/01, параграф 34).

Верховний Суд неодноразово вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 295/6569/23, провадження № 61-7603св25; від 08 квітня 2026 року у справі № 537/3041/24, провадження № 61-14488св25).

У постанові Верховного Суду у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 363/3349/19 (провадження № 61-233св23) викладено висновок про те, що висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Правильність правової позиції Верховного Суду, сформульованої у постанові 
від 31 травня 2023 року у справі № 363/3349/19 (провадження № 61-233св23), підтвердив і ЄСПЛ у рішенні від 14 березня 2024 року у справі «Молдован проти України» (Moldovan v. Ukraine», заява № 62020/14), вказавши, що висновок експертизи ДНК у подібних правовідносинах не можна ігнорувати, оскільки він є чи не єдиним об`єктивним доказом, який може свідчити про факт батьківства однієї особи стосовно іншої.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, 
та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи відомо, що звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 подала клопотання про призначення експертизи та просила на вирішення експертів поставити таке питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкликання клопотання про проведення експертизи, та того ж дня подала заяву, в якій просила задовольнити клопотання представника відповідача про проведення експертизи, а підготовче засідання провести без її участі.

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 30 червня 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Бєлової О. Є. про призначення молекулярно-генетичної експертизи задовольнив. Призначив у справі № 953/2051/22 судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставив таке питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Проведення експертизи доручив експертам Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, за адресою: 61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 32/34. Експерта попередив про кримінальну відповідальність за статтею 384, 385 КК України.

27 вересня 2023 року на адресу Київського районного суду м. Харкова надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 19 вересня 2023 року 
№ СЕ-19/121-23/16462-БД у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не з`явився до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для відбору біологічного матеріалу.

02 листопада 2023 року представника ОСОБА_2 адвокат Бєлова О. Є. звернулася до суду з клопотанням про признання експертизи повторно. 02 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила задовольнити клопотання представника відповідача про проведення повторної експертизи, та просила провести підготовче засідання без її участі.

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 02 листопада 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Бєлової О. Є. про призначення молекулярно-генетичної експертизи задовольнив. Призначив у справі № 953/2051/22 судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставив таке питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Проведення експертизи доручив експертам Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, за адресою: 61036, м. Харків, 
вул. Ковтуна, 32/34. Експерта попередив про кримінальну відповідальність за статтею 384, 385 КК України. 

При вирішенні питання про проведення призначення експертизи звукозапис судового засідання не здійснювався на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Відповідно до висновку від 05 березня 2024 року № СЕ-19/121-24/1179-БД 
за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за матеріалами справи № 953/2051/22, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок експерта ґрунтується на результатах проведеного молекулярно-генетичного порівняльного дослідження зразків букального епітелію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 2), малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 3) (таблиця 1.1, додаток 1), яким встановлено, що генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 3), містять генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі зразка букального епітелію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 2), та не містять генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі зразка букального епітелію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1). 

Судову експертизу проведено старшим судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС України Зюбрій С. О., яка має вищу біологічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення біологічних експертиз за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво № 16253, видане ЕКК МВС України 20 вересня 2018 року, підтверджене рішенням ЕКК МВС України 
від 18 вересня 2020 року № 2128), стаж експертної роботи з 2018 року. Про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 КК України судовий експерт попереджена, що підтверджується відповідним підписом. 

Вказаний висновок експерта Сергеєва Є. А. не спростувала.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що вважаючи вказаний висновок експерта завідомо неправдивим, ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів, та за її заявою відкрито кримінальне провадження № 12024226180000241. У ході досудового розслідування проведено судову молекулярно-генетичну експертизу у експертній установі ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» судовим експертом Фурс М. В., висновок якої є аналогічним висновку експертизи, що проведена у експертній установі Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України судовим експертом Зюбрій С. О., та є предметом вказаного кримінального провадження. 

Такі обставини встановлені ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року у справі № 641/4212/24.
Колегія суддів не бере до уваги посилання заявниці про те, що суд першої інстанції безпідставно провів повторну експертизу, оскільки такі твердження заявниці спростовуються матеріалами справи.

Під час вирішення питання про проведення експертизи за клопотанням представника відповідача адвоката Бєлової О. Є. про призначення молекулярно-генетичної експертизи, яке було задоволено судом першої інстанції, ОСОБА_1 погодилася на її проведення, будь-яких заперечень щодо обраної експертної установи для проведення експертизи не висловлювала, засідання щодо вирішення цього питання просила проводити без її участі.

Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене за участю головуючого судді, яка не мала права розглядати цю справу 
у зв`язку із заявленим їй відводом, не відповідають матеріалам справи. Київський районний суд м.Харкова надав належну оцінку заявленомувідводу та у встановленому ЦПК України порядку ухвалами від 16 вересня2024 року заявупредставника позивачапро відвід судді Лисиченко С. М. залишив без задоволення. Таким чином, наведені в касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права не підтвердилися під час касаційного перегляду справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно і всебічно установив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку тому, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності та допустимості, надавши їм відповідну правову оцінку, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У справі, що переглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що у цій справі сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для їх скасування.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. 

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржуваних судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційних скарг Верховний Суд не встановив.

Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, 
а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий 	Є. В. Синельников   	
Судді  	О. М. Осіян 	
	 Н. Ю. Сакара  	
	В. В. Сердюк   В. В. Шипович