ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/4405/25
Номер провадження 22-ц/818/3112/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року по справі № 643/4405/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, який в подальшому уточнив.
Позовна заява мотивована тим, що він з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , яка на той час офіційно була одружена з ОСОБА_4 , з яким вони не проживали як чоловік і дружина з 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син – ОСОБА_5 , а 24 липня 2013 року, дочка – ОСОБА_6 . З ОСОБА_3 вони проживали разом, але шлюб не реєстрували. Діти отримали прізвище та по батькові чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , з яким на той момент вона офіційно була одружена. Вказав, що він ставиться до дітей як до сина та дочки, вони спілкуються, проводять час разом, він купує дітям необхідні речі, діти називають його «тато», він піклується про їхній всебічний розвиток. Крім того, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка – ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 син – ОСОБА_8 . 07 січня 2025 року вони з ОСОБА_2 уклали шлюб. Той факт, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є його дітьми, підтверджується схожістю дітей на нього, а також одне на одного.
Просив визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які народились у місті Харкові Харківської області;
зобов`язати Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актових записів про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які народились у місті Харкові Харківської області, зазначивши його батьком дітей, змінивши дітям прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », « ОСОБА_10 » та по-батькові « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », « ОСОБА_14 »;
зобов`язати Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з актових записів про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які народились у місті Харкові Харківської області, відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як батька.
Від Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли пояснення, в яких він вказав, що державна реєстрація народження дітей проведена згідно ст. 133 СК України, тобто відомості про батька вказані згідно свідоцтва про шлюб, а не на підставі ст. 135 СК України. Отже, при вирішенні питання щодо внесення до актових записів про народження дітей відомостей про ОСОБА_1 як батька, необхідно забезпечити виключення відомостей про ОСОБА_4 як батька дітей.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, висновку експертизи.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що від проведення судово-генетичної експертизи вони з дружиною відмовились через скрутний матеріальний стан. Відповідачка визнає позов і підтверджує, що він є батьком дітей, він подав цей позов добровільно, тож необхідності у проведенні експертизи немає. Факт його батьківства підтверджується схожістю дітей на нього, а також одне на одного. Крім того, його батьківство можуть підтвердити друзі родини.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду представник Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 травня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.
Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримав в електронному кабінеті 03 квітня 2026 року (а.с. 117).
14 та 15 квітня 2026 року Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та відпоаідача ОСОБА_2 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_15 , до зміни імені ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (а.с. 15, 16)) з 29 серпня 2003 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2012 року. При розгляді позову про розірвання шлюбу судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують з серпня 2012 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення суду набрало законної сили 05 листопада 2012 року (а.с. 22).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації народжень 27 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 1103. Батьками дитини у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 27 вересня 2011 року вказані ОСОБА_4 і ОСОБА_16 (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_6 , про що 31 липня 2013 року складено відповідний актовий запис № 1201. Батьками дитини у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 від 31 липня 2013 року вказані ОСОБА_4 і ОСОБА_16 (а.с. 20).
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 помер (а.с. 34).
07 січня 2025 року ОСОБА_2 уклала шлюб зі ОСОБА_19 (а.с. 21).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_16 ) є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 17, 18).
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Порядок визначення походження дитини регулює глава 12 СК України.
Частинами 1-3 статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.
Відповідно до статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Частиною 1 статті 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша статті 137 СК України).
У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні.
По своїй суті позов про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача.
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга статті 137 СК України).
Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19 з урахуванням принципу розумності надано тлумачення положень статті 137 СК України та зазначено, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини;
перший випадок стосується ситуації, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України);
другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України);
третій випадок оспорювання батьківства стосується ситуацій, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер.
Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям).
При цьому поважність причин, за якими особа не знала, що вона записана батьком, є фактором, що оцінюється судом.
Вказаний висновок вкладений також у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2024 року у справі № 205/3895/20, від 28 січня 2026 року у справі № 675/522/23.
Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе лише у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.
Виходячи із загального правила про недопустимість оспорювання батьківства після смерті особи, за інших обставин батьківство не може бути оспорено.
Передумовою звернення до суду у справах про виключення запису про батьківство є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. У разі доведення за допомогою застосування спеціальних знань відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, в іншому випадку відмовляє в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 06 квітня 2021 року в справі № 676/1200/20).
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства 
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 його правовою підставою визначив ст. 128 СК України. Цю ж норму застосував і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Разом з тим, норми статті 128 СК України регулюють правовідносини щодо встановлення батьківства при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Тобто умовою для застосування вимог статті 128 СК України є те, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Натомість у цій справі записи про батька дітей вчинені відповідно до ст. 122, 133 СК України на підставі походження дітей від подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_16 ( ОСОБА_2 ).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).
Правовідносини про встановлення батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, регулюються положеннями статті 129 СК України.
Водночас, з урахуванням того, що особа, записана батьком дітей – ОСОБА_4 , помер та у даній справі позивач фактично оспорює батьківство після смерті особи, яка записана батьком дітей, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 137 СК України, якими визначено коло осіб, що можуть оспорити батьківство після смерті особи, до яких законом віднесено лише спадкоємців першої черги - дружину, батьків, дітей.
Оскільки позивач не належить до кола вказаних осіб, його вимоги про оспорення батьківства померлого ОСОБА_4 є безпідставними.
До того ж, ОСОБА_4 за життя свого батьківства щодо дітей не заперечував, не подавав разом із відповідачкою спільної заяви про невизнання батьківства, а після реєстрації його батьком дітей та до часу своєї смерті з відповідним позовом про оспорювання батьківства не звертався. З рішення про розірвання шлюбу між відповідачкою і ОСОБА_4 вбачається, що вони підтримували шлюбні відносини до серпня 2012 року, тобто й на час народження ОСОБА_5 .
Отже, суд першої інстанції не застосував статті 137 СК України, якою визначено порядок оспорення батьківства після смерті особи, записаної батьком дитини, безпідставно послався на приписи статті 128 СК України, залишивши поза увагою вимоги частини 4 статті 128 СК України, згідно з якою позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, у той час як в даній справі встановлено, що походження дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визначено згідно з положеннями статті 122 СК України як дітей, народжених у шлюбі.
Той факт, що у даній справі не було проведено судово-генетичну експертизу, на вирішення справи не впливає, оскільки проведення такої експертизи могло впливати на результат розгляду спору, якщо б у позивача виникло право на звернення до суду з підстав, передбачених статтею 137 СК України, якою визначено коло осіб, наділених правом оспорювати батьківство особи після її смерті, та умови (підстави) виникнення такого права. 
Доводи апеляційної скарги щодо визнання відповідачкою позову колегія суддів також відхиляє з вищенаведених підстав. Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачкою, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
При цьому, ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення до суду з позовом в інтересах дітей на підставі ст. 137 СК України. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову, водночас, вважає за необхідне викласти мотивувальну частину рішення суду щодо підстав для відмови у позові у редакції цієї постанови.
Враховуючи, що рішення суду змінено лише в мотивувальній частині, підстави для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 травня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина