Справа №345/1843/26 
Провадження № 2/345/1735/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», представника позивача Сенів Ольги Василівни, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-
ВСТАНОВИВ:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Сенів О.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2023 року по 31.01.2026 року у розмірі 1 729,01 грн. на користь позивача, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є побутовим споживачем природного газу та користується послугами з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт якого підключений до газорозподільної системи у встановленому законом порядку, що підтверджується актом на пуск газу від 16.12.2009 року та присвоєнням особового рахунку № НОМЕР_1 (код 56XM16F617798814).
За вказаним об`єктом обліковується споживання природного газу, яке здійснюється відповідачем фактично та безперервно, що підтверджується показниками лічильника газу, маршрутними листами контролера, фотофіксацією ПЛГ, а також актами демонтажу (монтажу) лічильника газу на повірку від 21.02.2024 та 12.03.2024 року.
Відповідно до даних оператора газорозподільної системи, фактичний обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 становив 481,91 куб. м, що було покладено в основу визначення річної замовленої потужності та розрахунку вартості послуги з розподілу природного газу на наступні періоди. Зокрема, річна замовлена потужність на 2024–2026 роки визначена у розмірі 314,00 куб. м (з урахуванням фактичного споживання за відповідні газові роки), що відповідає мінімальному нормативному рівню для побутових споживачів.
Місячна вартість послуги з розподілу природного газу розраховується відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем як 1/12 річної замовленої потужності, помноженої на тариф, встановлений НКРЕКП. Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.12.2022 № 1944, тариф становить 2,232 грн за 1 м? (з урахуванням змін). Таким чином, щомісячна плата для об`єкта Відповідача становить: за 2023 рік - 89,64 грн.; за 2024–2026 роки - 58,40 грн. щомісячно. 
Незважаючи на надані послуги з розподілу природного газу, відповідач оплату у встановлені строки (до 20 числа місяця, в якому надається послуга) не здійснював, у зв`язку з чим станом на 01.03.2026 року утворилась заборгованість за послуги з розподілу природного газу в загальному розмірі 1729,01 грн.
Зазначена сума боргу сформована за період з 01.10.2023 по 31.01.2026 року та включає щомісячні нарахування за послугу розподілу природного газу, які відповідачем не сплачені, що підтверджується розрахунком заборгованості, даними обліку оператора ГРМ та виставленими рахунками.
Позивач наголошує, що відповідач фактично споживав природний газ, що відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ свідчить про акцептування умов типового договору розподілу природного газу та виникнення між сторонами договірних зобов`язань.
У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати вартості послуг з розподілу природного газу, утворенням заборгованості у розмірі 1729,01 грн. та відсутністю добровільного її погашення, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав і законних інтересів та стягненням вказаної суми у примусовому порядку.
09.04.2026 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві відповідач зазначає, що будь-яких договорів про надання послуг з розподілу природного газу з позивачем не укладав, заяви-приєднання до умов типового договору не підписував та не отримував, а також не отримував рахунків від оператора газорозподільної системи. Вказує, що користується природним газом та здійснює оплату за його споживання за показниками лічильника через постачальника природного газу, якого називає «Нафтогаз України», та вважає, що заборгованості за спожитий газ не має.
Також відповідач зазначає, що йому не відомо, з яких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, оскільки, на його думку, такі послуги йому не надавалися. Вважає, що позивачем не доведено факт надання саме йому послуг з розподілу (переміщення) природного газу газорозподільною системою відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування між сторонами договірних правовідносин, зокрема відсутня заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу, яка була б направлена або підписана відповідачем. Також, на думку відповідача, у матеріалах справи відсутні докази отримання ним рахунків від Оператора ГРМ.
Окремо відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що саме він є оператором газорозподільної системи, яка обслуговує об`єкт відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , а також що відповідна газорозподільна система перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації позивача. На думку відповідача, також не доведено факт його підключення до такої системи.
Крім того, відповідач вказує на неправильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості. Зокрема зазначає, що згідно з переданими ним показниками лічильника природного газу, станом на 02.10.2023 року показник складав 24471 м?, а станом на 01.01.2026 року - 24904 м?, у зв`язку з чим фактичний обсяг споживання становить 433 м?. Відповідач вважає, що навіть за застосування тарифу 2,232 грн. за 1 м? сума нарахувань мала б становити 966,45 грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення 1 729,01 грн., що, на думку відповідача, свідчить про наявність розбіжностей у розрахунках у розмірі близько 763 грн.
У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.
16.04.2026 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Сенів О.В., у якій позивач, у межах строку, встановленого ухвалою суду від 24.03.2026 року, зазначає наступне.
Позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, та вважає їх необґрунтованими і такими, що не спростовують заявлених позовних вимог.
Позивач наголошує, що правовідносини між сторонами виникли на підставі приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу шляхом фактичного споживання природного газу, що відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем та чинної судової практики Верховного Суду є достатньою підставою для виникнення обов`язку з оплати послуг оператора газорозподільної системи.
Також позивач зазначає, що облік спожитого природного газу здійснюється у встановленому законодавством порядку, на підставі даних комерційного обліку, переданих оператором газорозподільної системи та оператором газотранспортної системи, а нарахування вартості послуг здійснюється відповідно до затверджених НКРЕКП тарифів.
Щодо доводів відповідача про відсутність договірних відносин та непідписання заяви-приєднання, позивач зазначає, що укладення договору розподілу природного газу є договором приєднання, який вважається укладеним також шляхом фактичного споживання природного газу, а відсутність письмового примірника договору не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично отриманих послуг.
Позивач додатково вказує, що відповідач фактично користувався послугами розподілу природного газу, що підтверджується даними обліку споживання та не заперечується самим відповідачем у відзиві, де ним наведені показники лічильника газу.
З огляду на викладене, позивач вважає доводи відзиву такими, що не спростовують позовних вимог, та просить суд відхилити відзив відповідача і задовольнити позов у повному обсязі.
29.04.2026 року відповідачем подано додаткові письмові пояснення (додаток до відзиву), у яких останній повторно заперечив проти задоволення позову та зазначив, що позивач, на його думку, не надав належних документів, які б підтверджували право на звернення до суду з даним позовом, зокрема: письмового договору про надання послуг з розподілу природного газу, доказів замовлення ним відповідних послуг, документів щодо реєстрації «Захід Газмережі» (Кіпр), відомостей про власників товариства, документів, що підтверджують право власності чи користування газорозподільними мережами, а також інформації щодо статутного фонду позивача.
Крім того, відповідач зазначив, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), на його думку, є неконституційно створеним органом та представляє інтереси корупційних структур, діяльність яких спрямована на порушення прав громадян.
Також відповідач вказав, що між сторонами не виникли договірні правовідносини, оскільки, на його думку, в порушення вимог статті 638 ЦК України сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору у належній формі. Зазначив, що позивачем не надано підписаної ним заяви-приєднання або інших доказів акцептування умов Типового договору розподілу природного газу.
Посилаючись на положення статті 627 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач вважає, що нав`язування умов Типового договору без його вільного волевиявлення є незаконним, а норми зазначених законів мають вищу юридичну силу порівняно з нормативними актами НКРЕКП.
Окрім цього, відповідач зазначив, що позивач як приватна юридична особа не має права розпоряджатися національним багатством та стягувати кошти за користування газорозподільними мережами без укладення прямого договору з територіальною громадою або належного підтвердження правонаступництва щодо такого майна.
Також відповідач стверджує, що газорозподільні мережі та газорегуляторне обладнання, зокрема ШРП № 51, через які здійснюється газопостачання об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , були створені та газифіковані за кошти територіальної громади, а тому є комунальною власністю. На думку відповідача, позивач не надав доказів передачі вказаного майна у його власність, господарське відання чи користування, а відтак не має належних правових підстав вимагати оплату послуг з розподілу природного газу.
Крім того, відповідач зазначив, що після зміни форми власності та найменування суб`єкта господарювання з АТ «Івано-Франківськгаз» на Івано-Франківську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» у жовтні 2023 року позивач не вжив заходів щодо належного укладення з ним нового договору як із споживачем, який користується послугами газопостачання з 16.12.2009 року.
Також відповідач вказав, що нарахування плати за послуги з розподілу природного газу під час дії воєнного стану, на його думку, суперечать встановленому мораторію та є безпідставним збагаченням позивача.
На переконання відповідача, позивач та НКРЕКП створили систему непрозорих нарахувань, яка не враховує реальні економічні показники та фактичну належність газорозподільних мереж територіальній громаді, а заявлені позовні вимоги не підтверджені належним економічним обґрунтуванням та є формою безпідставного збагачення приватних структур у період воєнного стану.
У зв`язку з викладеним відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також ухвалити рішення про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Сенів О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та просила суд стягнути з Відповідача заборгованість за послуги з розподілу природного газу у заявленому розмірі, а також судовий збір, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поданих письмових доказах.
Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема на відсутність, на його думку, договірних відносин з позивачем, непідписання заяви-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, а також ненадання йому рахунків за послуги з розподілу природного газу. Крім того, відповідач не погоджується з нарахуванням заборгованості за послуги розподілу природного газу, вважаючи розрахунки позивача необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обсягам споживання.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ», з урахуванням змін, внесених постановами НКРЕКП від 29.09.2023 № 1769 та від 22.02.2024 № 371, ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» було розширено територію провадження діяльності з розподілу природного газу щодо газорозподільних систем, які перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації товариства.
Одночасно постановою НКРЕКП від 29.09.2023 № 1772 було зупинено дію ліцензії АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» № 852 від 29.06.2017 на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Відтак, з 01.10.2023 року функції оператора газорозподільної системи на відповідній території здійснює ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» в особі Івано-Франківської філії.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ дія цього Кодексу поширюється, зокрема, на операторів газорозподільних систем та споживачів, об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем), відповідно до якого оператор ГРМ забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи. 
Згідно з Кодексом ГРМ оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу та виконує функції оперативно-технологічного управління газорозподільною системою. Таким чином, позивач є належним оператором ГРМ у розумінні вимог Кодексу газорозподільних систем.
Пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ побутових споживачів до газорозподільної системи надається виключно на підставі договору розподілу природного газу, укладеного за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ оператор ГРМ зобов`язаний укласти договір розподілу природного газу з усіма споживачами, об`єкти яких у встановленому порядку підключені до газорозподільної системи.
Судом встановлено, що відповідач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та користується природним газом за вказаною адресою.
Пуск газу на об`єкт відповідача було здійснено 16.12.2009 року, що підтверджується актом пуску газу від 16.12.2009 року, підписаним відповідачем. Вказаний документ підтверджує приєднання об`єкта відповідача до газорозподільної системи та можливість отримання послуг з розподілу природного газу.
Крім того, оператором ГРМ об`єкту відповідача присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 та ЕІС-код 56XM16F617798814.
Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення будь-яких дій, які підтверджують його волевиявлення на укладення такого договору, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 01.11.2021 у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21) та від 14.09.2022 у справі № 717/341/21 (провадження № 61-20726св21), де зазначено, що дії споживача, передбачені пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, свідчать про акцептування умов договору розподілу природного газу.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач фактично користувався послугами з розподілу природного газу, а тому приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу. Факт споживання природного газу підтверджується фотофіксацією показників лічильника газу, маршрутними листами контролера, а також актами демонтажу (монтажу) лічильника газу.
При цьому доказів звернення відповідача до оператора ГРМ із заявою про припинення розподілу природного газу матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу він зобов`язаний припинити використання природного газу та звернутися до оператора ГРМ із письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на його об`єкт
Згідно з пунктом 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ побутовий споживач, який здійснює розрахунки за показниками лічильника газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число знімати фактичні показання лічильника та до 05 числа включно надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі ненадання споживачем показників лічильника у визначений строк та за відсутності засобів дистанційної передачі даних фактичний обсяг розподілу та споживання природного газу визначається оператором ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГРМ на рівні планового місячного обсягу споживання.
Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача та оплачуються рівномірними частками протягом календарного року.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ газовий рік - це період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року та триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.
Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць.
Згідно п. 6.1. Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Тариф на послуги розподілу природного газу встановлений Постановою НКРЕКП від 30.12.2022 № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» , із внесеними змінами , становить 1,86 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).
Згідно переданої інформації від АТ «Івано-Франківськгаз» по об`єкту, який знаходиться за адресою Івано-Франківська обл., Калуш, вул. Підлісна, буд. 40, - фактичний об`єм зафіксований лічильником природного газу та визначений у відповідності до Кодексу у період з 01.10.2021 по 30.09.2022 становив 481,91 куб м.
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2023 року визначається 481,91 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. та складає 89,64 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Відповідно Пункт 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ заначено, що з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.
Річна замовлена потужність на 2024 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року та складає 314,00 куб.м.
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2024 року визначається 314,00 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. та складає 58,40 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Річна замовлена потужність на 2025 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01.10.2023 року по 30.09.2024 року та складає 314,00 куб. м.
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2025 року визначається 314,00 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. та складає 58,40 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Річна замовлена потужність на 2026 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01.10.2024 року по 30.09.2025 року та складає 314,00 куб. м.
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2026 року визначається 314,00 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. та складає 58,40 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Відповідно п. 6.6. Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів , при ньому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, позивачем надано послугу з розподілу природного газу, разом з тим, відповідач належним чином обов`язок щодо оплати вартості послуг з розподілу природного газу не виконував, унаслідок чого станом на 01.03.2026 року утворилась заборгованість у розмірі 1729,01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Згідно пункту 6.7. розділу VІ Типового договору розподілу природного газу, у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного Кодексу України є зокрема договори та інші правочини, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами. 
Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, встановлені права та обов`язки споживачів, зокрема обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами статті 530 ЦК України передбачено – якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як визначено в статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, судом встановлено, що 16.04.2025 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі № 345/1777/25 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2023 року по 31.03.2025 року у розмірі 1144,97 грн., а також судового збору у сумі 242,24 грн.
Вказаний судовий наказ стосувався заборгованості за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, судовий наказ № 345/1777/25 від 16.04.2025 року у подальшому був скасований судом за заявою боржника, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом у порядку позовного провадження.
Натомість, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується розрахунком заборгованості, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за розподіл природного газу та за період з 01.10.2023 року по 31.01.2026 року допустив заборгованість перед ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послуги розподілу природного газу на загальну суму 1 729,01 грн.
Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та вважає їх такими, що не спростовують заявлених позовних вимог, з огляду на таке.
Так, посилання відповідача на відсутність між сторонами укладеного у письмовій формі договору розподілу природного газу та непідписання ним заяви-приєднання суд вважає безпідставними.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Як встановлено судом, об`єкт відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , підключений до газорозподільної системи у встановленому законом порядку, що підтверджується актом пуску газу від 16.12.2009 року, підписаним самим відповідачем. Крім того, відповідачу присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 (код 56XM16F617798814), а факт користування природним газом підтверджується фотофіксацією показників лічильника газу, маршрутними листами контролера, актами демонтажу (монтажу) лічильника газу та самими доводами відповідача, який у відзиві не заперечує факт споживання природного газу та навіть наводить показники лічильника.
Отже, саме документально підтверджене споживання природного газу свідчить про приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу та виникнення між сторонами договірних правовідносин незалежно від наявності окремо підписаної заяви-приєднання.
Доводи відповідача про те, що він не отримував рахунків від Оператора ГРМ, також не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку оплати вартості послуг.
Відповідно до положень Кодексу ГРМ та Типового договору розподілу природного газу, обов`язок споживача оплачувати послуги з розподілу природного газу виникає з факту отримання доступу до газорозподільної системи та користування відповідною послугою. Сам по собі факт неотримання рахунка не припиняє грошового зобов`язання та не звільняє споживача від обов`язку здійснювати оплату наданих послуг.
Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів звернення до позивача щодо ненадання рахунків, уточнення стану розрахунків або припинення розподілу природного газу на об`єкт.
Безпідставними є і доводи відповідача про недоведеність факту надання йому послуг з розподілу природного газу.
Судом встановлено, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії з 01.10.2023 року здійснює діяльність з розподілу природного газу на відповідній території на підставі постанов НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839, від 29.09.2023 № 1769, від 22.02.2024 № 371, а також у зв`язку із зупиненням дії ліцензії АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» постановою НКРЕКП від 29.09.2023 № 1772.
Таким чином, саме позивач у спірний період був належним оператором газорозподільної системи, який здійснював розподіл природного газу на території Івано-Франківської області, у тому числі щодо об`єкта відповідача.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо неправильності розрахунку заборгованості.
Суд звертає увагу, що плата за послугу розподілу природного газу не залежить від фактично спожитого у певному місяці обсягу природного газу, а визначається виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до вимог глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ.
Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки за послугу розподілу природного газу здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача та оплачуються рівномірними частками протягом календарного року.
При цьому пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що річна замовлена потужність об`єкта побутового споживача не може бути меншою за 314 куб. м у випадку комплексного використання природного газу, у тому числі для опалення.
Матеріалами справи підтверджено, що річна замовлена потужність об`єкта відповідача на 2024, 2025 та 2026 роки становила 314 куб. м, а щомісячна вартість послуги з розподілу природного газу складала 58,40 грн., виходячи з тарифу 2,232 грн. за 1 куб. м замовленої потужності.
Таким чином, твердження відповідача про те, що розрахунок має здійснюватися виключно на підставі фактично спожитих кубічних метрів природного газу, суперечить вимогам чинного законодавства та положенням Кодексу ГРМ.
Наведені відповідачем власні розрахунки ґрунтуються на неправильному розумінні механізму формування плати за послугу розподілу природного газу, а тому суд не бере їх до уваги.
Крім того, відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення заборгованості або помилковості нарахувань позивача.
Також суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у додаткових письмових поясненнях від 29.04.2026 року, та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Щодо вимог відповідача про надання позивачем документів, які, на його думку, підтверджують право на звернення до суду, зокрема установчих документів, відомостей про власників, документів щодо реєстрації інших суб`єктів господарювання, а також інформації про статутний капітал, суд зазначає, що такі документи не входять до предмета доказування у даній справі та не впливають на виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин. Відповідно до статей 76–81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для вирішення спору, тоді як внутрішня організаційна структура юридичної особи або відомості про її учасників не є юридично значимими для вирішення питання про наявність заборгованості за надані послуги.
Посилання відповідача на нібито відсутність у позивача права розпоряджатися газорозподільними мережами у зв`язку з їх комунальною природою та фінансуванням їх створення за рахунок територіальної громади суд вважає юридично неспроможними, оскільки предметом спору є не право власності на мережі, а обов`язок споживача оплатити послугу з розподілу природного газу, яка надається оператором газорозподільної системи на підставі ліцензії та відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Наявність або відсутність права власності на інфраструктуру не є визначальною умовою для виникнення обов`язку споживача з оплати послуги.
Доводи відповідача щодо необхідності укладення окремого прямого договору з територіальною громадою або іншим власником мереж не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки відносини з розподілу природного газу регулюються виключно спеціальним законодавством та не передбачають індивідуального погодження з власниками інфраструктури.
Щодо тверджень відповідача про відсутність належного економічного обґрунтування нарахувань та «непрозорість системи розрахунків», суд зазначає, що розмір плати за послугу з розподілу природного газу визначається у порядку, встановленому Кодексом газорозподільних систем, виходячи з річної замовленої потужності та тарифу, встановленого НКРЕКП. Позивачем надано розрахунок заборгованості, який здійснено за чинною методикою та базується на даних комерційного обліку, що не спростовано належними доказами з боку відповідача.
Посилання відповідача на зміну найменування та організаційної форми оператора ГРМ без належного, на його думку, переукладення договору, не приймаються судом, оскільки безперервність правовідносин щодо розподілу природного газу забезпечується підключенням об`єкта споживача до газорозподільної системи, а не зміною суб`єкта господарювання, який виконує функції оператора.
Твердження відповідача про нібито безпідставність нарахувань у період воєнного стану та посилання на існування загального «мораторію» не підтверджені жодними конкретними нормами чинного законодавства, які б звільняли споживача від обов`язку оплати вартості фактично отриманих послуг з розподілу природного газу.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено факт існування між сторонами правовідносин з розподілу природного газу, факт надання відповідачу відповідних послуг та наявність заборгованості у розмірі 1729,01 грн., тоді як доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За таких обставин позов ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг слід задовольнити в повному обсязі.
Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.
Враховуючи, що позов суд задовольнив повністю, з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» необхідно стягнути 2 662,40 грн. судового збору.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 22, 526, 623,633, 634, 641, 642, 714 ЦК України, розділів I, VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494, ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII, Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2498, та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273,279 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», представника позивача Сенів Ольги Василівни, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задовольнити.
Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , суму заборгованості за розподіл природного газу за період з 01.10.2023 року по 31.01.2026 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІД?ПО?ВІД?АЛЬ?НІ?СТЮ «ГА?ЗО?РОЗ?ПО?ДІЛЬ?НІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 44907200; місцезнаходження: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) в особі ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІД?ПО? ВІД?АЛЬ?НІ?СТЮ «ГА?ЗО?РОЗ?ПО?ДІЛЬ?НІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ » (ЄДРПОУ 45371501) 1 729,01 грн. з подальшим перерахуванням на рахунок (АТ «Ощадбанк», р/р НОМЕР_3 , ЄДРПОУ 45371501, МФО 336503).
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІД?ПО?ВІД?АЛЬ?НІ?СТЮ «ГА?ЗО?РОЗ?ПО?ДІЛЬ?НІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 44907200, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) в особі ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІД?ПО?ВІД?АЛЬ?НІ?СТЮ «ГА?ЗО?РОЗ?ПО?ДІЛЬ?НІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» (ЄДРПОУ 45371501), судовий збір в розмірі 2 662,40 грн., з подальшим перераховуванням на рахунок (АТ «Ощадбанк», р/р НОМЕР_4 , ЄДРПОУ 45371501, МФО 336503).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 04.05.2026.

Головуючий: