ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2520/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.10.2025 №134450004300 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з 16.10.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» та пп.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», врахувавши при обчисленні розміру її пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.10.2025 №209/7.4-22/51 та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09.10.2025 №210/7.4-22/51.
Позов мотивовано тим, що позивач з 02.04.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 16.10.2025 позивач звернувся із заявою №8630 про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». До заяви додано довідки Львівської митниці від 09.10.2025 №209/7.4-22/51 та №210/7.4-22/51 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. За принципом екстериторіальності заяву та подані документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке рішенням від 24.10.2025 №134450004300 відмовило у переведенні через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до записів трудової книжки з 13.07.1995 безперервно працює в органах державної митної служби, обіймала посаду посадової особи митного органу, їй присвоювалися персональні та спеціальні звання інспектора митної служби, радника митної служби, радника податкової та митної справи, а також 12-й ранг державного службовця. Період такої роботи відповідно до ст.588 Митного кодексу України та ч.17 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Станом на 01.05.2016 позивач займала посаду в державному органі та мала більше ніж 20 років стажу державної служби, а тому підпадає під дію пп.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. На дату звернення позивач досягла пенсійного віку та має необхідний страховий стаж. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що рішення №134450004300 від 24.10.2025 прийнято з додержанням вимог чинного законодавства. Посади працівників митної служби, яким присвоєні спеціальні звання, не належать до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ. Відповідно до п.17 ч.3 ст.3 Закону №889-VIII дія цього Закону не поширюється на осіб, яким присвоюються спеціальні звання. Періоди роботи посадових осіб митних органів на посадах, у період перебування на яких присвоєні спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. На дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) у позивача відсутній необхідний стаж на посадах державного службовця. Крім того, вказав, що вимога щодо врахування довідок про складові заробітної плати є передчасною, оскільки питання про право на пенсію за Законом «Про державну службу» ще не вирішено. Нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Третя особа, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подала пояснення на позовну заяву, в яких підтримала позицію відповідача. Посилається на те, що періоди роботи посадових осіб митних органів на посадах, на яких присвоєні спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Призначення пенсії працівникам митних органів нормами Закону №889-VIII не передбачено. Вимоги щодо врахування довідок про заробітну плату є передчасними.
Ухвалою судді від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.04.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідженням записів у трудовій книжці НОМЕР_1 встановлено, що позивач з 13.07.1995 безперервно працювала в органах державної митної служби, послідовно займаючи посади у Західному територіальному митному управлінні, Західній регіональній митниці, Львівській митниці, Львівській митниці Міндоходів, Львівській митниці ДФС, Львівській митниці Держмитслужби.
На день розгляду справи позивач займає посаду заступника начальника відділу митної статистики Львівської митниці.
Окрім того, у трудовій книжці позивача містяться такі записи:
03.11.1995 – прийняла присягу державного службовця;
05.12.1995 – присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 3 рангу»;
30.01.1998 – присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 2 рангу»;
01.03.2000 – присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 3 рангу»;
01.04.2004 – присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»;
01.11.2005 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
29.12.2011 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;
05.06.2013 – присвоєно 12-й ранг державного службовця;
01.01.2014 – присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 2 рангу»;
25.06.2020 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу».
16.10.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою №8630 про перерахунок пенсії/перехід на пенсію за іншим законом, а саме з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу». До заяви позивач долучила довідки Львівської митниці від 09.10.2025 №209/7.4-22/51 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця та від 09.10.2025 №210/7.4-22/51 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
За принципом екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи передані на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке за результатами розгляду прийняло рішення від 24.10.2025 №134450004300 про відмову в проведенні перерахунку.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач відмовив позивачу у переведенні на пенсію за Законом України «Про державну службу» з мотивів того, що відповідно до п.17 ч.3 ст.3 Закону №889-VIII дія цього Закону не поширюється на осіб, яким присвоюються спеціальні звання. Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи позивач працює посадовою особою митної служби, якій присвоювались спеціальні звання. Посади працівників митниці ст.25 Закону №3723-ХІІ не передбачено. На дату набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах державного службовця.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Умови пенсійного забезпечення державних службовців у період до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ).
Згідно з ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, – у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу») право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мали передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін.
Згідно зі ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами п.12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, наведеними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови – у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 згаданого Закону і пп.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що ключовим у цій справі є питання про те, чи зараховується період роботи позивача в органах державної митної служби, на посадах, на яких їй присвоювалися персональні та спеціальні звання, до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Згідно з ч.1 ст.569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у ст.544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митних органів, є посадовими особами митних органів. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, – законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч.1 ст.588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Відповідно до ч.17 ст.37 Закону №3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Частиною 1 ст.25 Закону №3723-ХІІ визначено класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Відповідно до ч.2 цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим ч.3 ст.25 Закону №3723-ХІІ обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VIII (далі – Порядок №283).
Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі – Порядок №229).
Відповідно до п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Ці положення повторені у пп.4, 6 Порядку №229.
Таким чином, і Порядком №283, чинним до 01.05.2016, і діючим Порядком №229 передбачено зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання, у тому числі в органах митного контролю.
Суд враховує, що Верховним Судом України раніше уже сформульовано правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 (справа №21-275а13) виснував, що аналіз положень ст.37 Закону №3723-XII, Закону України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах Касаційного адміністративного суду від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 27.01.2023 у справі №340/4184/21.
З аналізу наведених правових норм та правової позиції Верховного Суду випливає, що період роботи посадових осіб в органах державної митної служби, у тому числі на посадах, на яких присвоювалися персональні та спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Суд не враховує посилання відповідача на п.17 ч.3 ст.3 Закону №889-VIII, оскільки наведена норма передбачає, що дія цього Закону не поширюється на осіб, яким присвоюються спеціальні звання, «якщо інше не передбачено законом». У даному випадку інше прямо передбачено ст.588 Митного кодексу України та ч.17 ст.37 Закону №3723-ХІІ, які встановлюють зарахування періоду роботи посадових осіб митних органів (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Інше тлумачення наведених норм призвело б до позбавлення посадових осіб митних органів пенсійних прав, гарантованих спеціальним законодавством, та суперечило б ст.46 Конституції України.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 13.07.1995 безперервно працювала на різних посадах в органах державної митної служби. 03.11.1995 прийняла присягу державного службовця. У період роботи в органах державної митної служби позивачу послідовно присвоєні персональні звання «Інспектор митної служби 3 рангу» (05.12.1995), «Інспектор митної служби 2 рангу» (30.01.1998), «Інспектор митної служби 3 рангу» (01.03.2000), спеціальні звання «Інспектор митної служби 1 рангу» (01.04.2004), «Радник митної служби 3 рангу» (01.11.2005), «Радник митної служби 2 рангу» (29.12.2011), 12-й ранг державного службовця (05.06.2013), спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 2 рангу» (01.01.2014).
Станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) позивач займала посаду в органі державної митної служби та мала більше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
На день звернення до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію державного службовця (16.10.2025) позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, та має необхідний страховий стаж, що відповідачем не заперечується.
Отже, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище висновками щодо застосування ст.37 Закону №3723-ХІІ та пп.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII слідує, що позивач набула права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, як на підставі п.10, так і на підставі п.12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
А тому суд вважає, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.10.2025 №134450004300 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог зобов`язального характеру.
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а, від 17.05.2019 у справі №511/777/17, від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а, від 10.10.2019 у справі №520/7533/17, від 13.02.2020 у справі №263/3478/17, від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом, зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону – Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.
Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка обчислюється відповідно до Закону №1058-IV. При цьому позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Правовідносини щодо переходу позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця за Законом №3723-ХІІ розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та усталеної судової практики як призначення нового виду пенсії.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №380/19908/24.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 КАС України, а саме щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 22.06.2023 у справі №480/4288/21.
Відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію державного службовця, виходив з того, що у неї відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII.
Разом з тим відповідачем, як органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для призначення пенсії чи подання додаткових документів.
Тобто позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ та пп.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
Відповідно до п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі – Порядок №622), пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», пп.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», з 16.10.2025.
Водночас суд враховує, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця.
Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу вказаного виду пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за її заявою від 16.10.2025, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Щодо вимог позивача про призначення пенсії з урахуванням складових заробітної плати, наведених у довідках Львівської митниці від 09.10.2025 №209/7.4-22/51 та №210/7.4-22/51, суд зазначає таке.
У даній справі спірні правовідносини виникли щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням пп.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. При цьому призначення позивачу цього виду пенсії відповідач ще не здійснив та, відповідно, оцінку вказаним довідкам ще не надав. Судовому ж захисту, відповідно до положень ст.5 КАС України, підлягають лише порушені права та інтереси особи. Водночас захист права на майбутнє законодавством не передбачений. А тому суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх передчасністю.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №560/8328/22.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 КАС України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.10.2025 №134450004300 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м.Харків, 61022; код ЄДРПОУ 14099344) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», пп.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», з 16.10.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м.Харків, 61022; код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.