Справа № 462/8025/25 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С. 
Провадження № 33/811/335/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника - адвоката Карпінської О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 12 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 10.10.2025 року о 23 год. 57 хв. у м. Львові, вул. Городоцька, 240 керував транспортним засобом «Peugeot 301» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці звужені, які не реагують на світло. Від проходження огляду в КНПЛОР ЛОМЦП та ТУ на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушення норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної оцінки.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не висловлював категоричного небажання проходити огляд, не заперечував проти нього та не ухилявся від вимог поліції, а навпаки намагався вирішити ситуацію в якій опинився, так як автомобіль залишився на дорозі і у ньому перебували речі, а можливості негайно залишити транспортний засіб була відсутня, у зв`язку з цим ОСОБА_1 здійснював телефонні дзвінки намагаючись організувати передбачу автомобіля іншій особі.
Зазначає, що працівниками поліції не було забезпечено належної процедури направлення на медичний огляд.
Акцентує увагу на тому, що незаконне притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП та можливе позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу подальше існування ОСОБА_1 , оскільки позбавляє робити, стабільного доходу та можливості утримувати себе і свою сім`ю.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Карпінської О.Б., яка не заперечила щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримала подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №479860 від 11.10.2025 року; оглянутими судом відеозаписами з відеореєстраторів працівників поліції; направленням на огляд водія транспортного засобу; рапортом від 11.10.2025 року.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Долучений до протоколу відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не висловлював категоричного небажання проходити огляд, не заперечував проти нього та не ухилявся від вимог поліції, а навпаки намагався вирішити ситуацію в якій опинився, так як автомобіль залишився на дорозі і у ньому перебували речі, а можливості негайно залишити транспортний засіб була відсутня, у зв`язку з цим ОСОБА_1 здійснював телефонні дзвінки намагаючись організувати передбачу автомобіля іншій особі, то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 10.10.2025 року о 23.50 год. та йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Протокол про адміністративне правопорушення складено 11.10.2025 року о 00.45 год. Виходячи із відеозаписів із нагрудних камер на прохання ОСОБА_1 йому було надано час для телефонних розмов, при чому о 00.14 год. він зазначив працівнику поліції, що передзвонив на фірму, сказав, що є така ситуація (clip 6, 00.14 год). Водночас, до 00.44 год. ОСОБА_1 не зазначав працівникам поліції, що він не може поїхати на огляд у зв`язку із тим, що немає можливості залишити автомобіль, а під час телефонних розмов він з`ясовував прізвища працівників поліції та перепитував, чи їм не телефонували. Окрім того, на пропозицію працівника поліції о 00.44 год. про те, чи може хтось приїхати та забрати автомобіль, а відтак готовність зачекати, ОСОБА_1 відповів, що «не може ніхто приїхати».
Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що працівники поліції встановлювали ОСОБА_1 час для того, щоб він визначився щодо огляду, та неодноразово пояснювали, що вони розцінюють такі його дії як пасивну відмову від проходження огляду.
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу подальше існування ОСОБА_1 , оскільки позбавляє роботи, стабільного доходу та можливості утримувати себе і свою сім`ю, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, та передбачає штраф на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Така логіка законодавця обумовлена характером інкримінованого правопорушення, яке полягає у використанні джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, особою, яка знаходиться у стані сп`яніння, що свідчить про підвищену протиправність діяння.
Безальтернативність стягнення також спрямована на досягнення у суспільстві превентивної мети, а саме запобігання вчиненню цих правопорушень, як безпосередньо особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 12 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк