РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/9201/25
Номер провадження 2-а/495/74/2026
20 квітня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Шевчук Ю.В.,
секретаря судового засідання Тюпа Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Білгород-Дністровському адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить суд скасувати постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 
В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до постанови серії ЕНА № 6203853 від 22.11.2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 680, 00 гривень. Вказана постанови були винесена інспектором управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Совковим Ігорем Вячеславовичем.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що 22.11.2025 року о 19:14:18 хвилин у с. Дачне, на 452 кв. траси Одеса-Київ, водій керував транспортним засобом який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів із вогнегасником термін дії якого сплив, чим водій порушив п. 31.4.7 є. Правил дорожнього руху України – керування транспортним засобом без медичної аптечки, знака аварійної зупинки. Не працюючим вогнегасником. Позивач не погоджується з вказаною постановою, та звертає увагу на відсутність належних доказів вчинення вказаного правопорушення та зазначає на відсутність вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення. Так, позивач ОСОБА_1 вказує, що на момент, зазначений у постанові, а саме в 19 год. 14 хв. руху транспортного засобу або керування ним не було, автобус перебував у нерухомому стані, перевезення пасажирів не здійснювалося. Також, позивач вказує, що вогнегасник був справний та не прострочений. Так, на вогнегаснику наявні чинні наліпки про дату обслуговування та його придатність до використання. Позивач звертає увагу на той факт, що у постанові відсутні будь-які фото- чи відеодокази, які б підтверджували його несправність, тобто оскаржувана ним постанова винесена без належних доказів. А поліцейським не надано жодних матеріалів, що підтверджують факт вчинення правопорушення:
- не має фотофіксації;
- не має відеозапису щоб підтвердив несправність вогнегасника;
- не наведено способу перевірки вогнегасника;
- не встановлено ознак його непрацездатності, що все в сукупності суперечить вимогам ст. 251 КУпАП щодо належності й достатності доказів. Також, позивач зазнчає , що оскаржувана ним постанова є такою, що не відповідає змісту вимог ПДР України.Так, у постанові зазначено, що порушенням є нібито "сплив терміну дії вогнегасників". Однак п 31.4.7.є ПДР України передбачає відповідальність виключно за відсутність або непрацездатність вогнегасника. А поняття "прострочений вогнегасник", "протермінований вогнегасник", " вогнегасник з терміном дії який сплив" у ПДР України та КУпАП не існує. Непрацездатність - це фактичний стан, який повинен бути підтверджений технічними ознаками або належними доказами. Поліцейським цього встановлено не було. Тобто особою, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення не було додано доказів підтвердження інформації, зазначеної у вищевказаній постанові, а докази у даній справі про адміністративне правопорушення зовсім відсутні, оскільки інспектор, який складав постанову, нічого не додав до матеріалів справи, тобто постанова ґрунтується на власних думках, та є не підтвердженою доказами про те що дійсно даний вогнегасник був непрацездатний чи з терміном дії який сплив. Також, позивач посилається на постанову Верховний Суд від 26.04.2018 у справі №338/1/17, в якій вказано, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. А відповідно до ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. На підстав викладеного позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на нього та закрити справу у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення. 
Ухвалою суду від 08 грудня 2026 року провадження по справі відкрито.
26.01.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, які викладені у відзиві. До відзиву представником відповідача додана копія оскаржуваної позивачем постанови та Витяг щодо транспортного засобу, яким керував позивач. 
У судове засідання призначене на 20.04.2026 року сторони не з`явились, про час та дату судового засідання сповіщались належним чином. Позивач ОСОБА_1 згідно прохальної частини позову просить дану справу розглядати без його присутності, через зайнятість на основному місці роботи. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання сповіщались належним чином, згідно раніше поданого відзиву просить суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 – без задоволення. 
Ретельно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків.
01 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2025 року серії ЕНА № 6203853, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, у сумі 680 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП.
Зокрема, вказує на те, що не керував транспортним засобом, який має несправності або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. До того ж, позивач вказує, що саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідними доказами, однак такі докази у матеріалах справи відсутні. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6203853 від 22.11.2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 680, 00 гривень. Зміст вказаної постанови свідчить про те, що 22.11.2025 року о 19:14:18 хвилин у с. Дачне, на 452 кв. траси Одеса-Київ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів із вогнегасником термін дії якого сплив, чим водій порушив п. 31.4.7 є. Правил дорожнього руху України – керування транспортним засобом без медичної аптечки, знака аварійної зупинки. 
Отже, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано порушення останнім вимог п. 31.4.7 є. Правил дорожнього руху України, який визначає, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо відсутні:
- медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж;
- знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі;
- на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 т - противідкотні упори (щонайменше два);
- проблискові маячки оранжевого кольору на великовагових та великогабаритних транспортних засобах, на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м;
- працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.
Примітки:
1. Тип, марка, місця встановлення вогнегасників, якими обладнуються транспортні засоби з розпізнавальним знаком «Табличка оранжевого кольору», що перевозять небезпечні вантажі, визначаються спеціальними правилами.
2. Аптечка, перелік медикаментів якої відповідає ДСТУ 3961-2000 для відповідного типу транспортного засобу, і вогнегасник повинні бути в закріпленому стані у місцях, визначених підприємством-виробником. У разі коли конструкцією транспортного засобу зазначені місця не передбачено, медична аптечка і вогнегасник повинні розташовуватись у легкодоступних місцях.
Тип і кількість вогнегасників повинні відповідати встановленим нормам. Вогнегасники, якими забезпечуються транспортні засоби, повинні бути сертифікованими в Україні відповідно до вимог законодавства;
Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 2 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
- розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.
Представником відповідача до суд разом із відзивом надані лише копія оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення а також Витяг щодо технічних характеристик транспортного засобу, який належить позивачу. Жодних показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснень свідків тощо, на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, відповідачем до суду не надано. Тобто, відповідач - суб`єкт владних повноважень не надав доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, а саме: фото- або відеозапис правопорушення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото- або відеозаписом правопорушення).
Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото- або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).
Крім того, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що остання не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- або відеозапис правопорушення, що не відповідає положенням статті 283 КУпАП, яка передбачає, які відомості повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення. У п. 7 «до постанови додаються» в оскаржуваній позивачем постанові містить запис «471808», однак, не вказано, чи це є технічним засобом відеозапису чи інше, будь-яких пояснень з цього приводу відповідачем до суду не надано, як і не надно жодних засобів технічної фіксації вказаної події. 
Аналогічна правова позиція з приводу відсутності посилання в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, неодноразово наводилась Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а, від 15.11.2018 року по справі № 524/7184/16-а та від 13.02.2020 року по справі №524/9716/16-а.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)
Відповідачу надавалась можливість надання доказів, які б підтверджували доведеність вини позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та законність винесеної відносно нього постанови, однак відповідачем жодних доказів на підтвердження обставин, які зазначені оскаржуваному рішенні, не надано.
Оскільки суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, судом приймається до уваги той факт, що позивачем надано копію сертифікату ТОВ «РЕДТЕХ», згідно якого вбачається що вогнегасник, належний позивачу пройшов технічне обслуговування у 2025 році. 
Жодних зауважень стороною відповідача щодо даного Сертифікату у своєму відзиві висловлено не було. 
Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд приходить до обґрунтованого висновку про скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 22 листопада 2025 року серії ЕНА №6203853 за ч.2 ст.121 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити у повному обсязі. 
Скасувати постанову серії ЕНА № 6203853 від 22.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           Юлія ШЕВЧУК